П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 308/4869/18
провадження № 51 - 1406 км 22
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вироки Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2020 року та Закарпатського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року стосовно
 
                                                ОСОБА_6 ,
                                                ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                                уродженця та мешканця  

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 125 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за:
 
- ч. 2 ст. 125 КК України - до покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців; на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 , ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності;
 
- ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 194 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
 
Закарпатський апеляційний суд 07 лютого 2022 року вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання скасував, ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 194 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
 
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
 
Так, ОСОБА_6 28 жовтня 2017 року приблизно о 04:00 з метою знищення шляхом підпалу належного ОСОБА_7 майна, одягнувши вогнетривку камуфляжну форму, закривши обличчя шапкою з прорізами для очей, розмістив на неогородженій території магазину ПП « ОСОБА_8 » під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» на АДРЕСА_2 біля дерев`яних стін цього магазину три автомобільні шини, одну шину - на підлозі дерев`яної конструкції тераси на другому поверсі будівлі перед входом до кімнати, облив підлогу тераси бензином із однієї пляшки, поклав одну із пляшок, наповнених нафтопродуктами, об`ємом 1 л, у вказану шину, з метою подальшого їх підпалу та розповсюдження полум`я. 
Після чого ОСОБА_6 спустився з тераси другого поверху на вулицю, облив з однієї із пляшок з нафтопродуктами дерев`яні стіни будівлі та за допомогою запальнички підпалив ще одну пляшку з нафтопродуктами й кинув її в дерев`яні стіни будівлі.
В цей час ОСОБА_6 був помічений ОСОБА_7 , якому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у зв`язку з виявленням його протиправних дій щодо підпалу дерев`яної будівлі магазину, ОСОБА_6 намагався нанести удар металевим предметом, схожим на лом. ОСОБА_9 вибив металевий предмет, при цьому знявши з ОСОБА_6 шапку з вирізами для очей, та штовхнув його на землю.
ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що він помічений ОСОБА_7 , наніс останньому удари ножем, спричинивши йому тілесних ушкоджень.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_6 кинув палаючу пляшку з нафтопродуктами у бік ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді опіку тулубу та лівої частини стегна. Скориставшись моментом, поки ОСОБА_7 гасив полум`я, ОСОБА_6 намагався піднятися на терасу другого поверху, однак був зупинений ОСОБА_7 , який разом зі своєю дружиною із застосуванням фізичної сили стягнули його сходами додолу. Після чого ОСОБА_6 зник в невідомому напрямку.
В результаті таких дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. 
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
За змістом касаційної скарги з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Свої вимоги засуджений мотивує тим, що:
- він непричетний до інкримінованих кримінальних правопорушень, невідомий чоловік запропонував йому за матеріальну винагороду взяти вину на себе, про цю обставину він повідомляє тільки суду касаційної інстанції, у зв`язку з цим справу слід розглядати за новими обставинами;
- його вина не доведена належними доказами; 
- зібрані у справі докази судами першої та апеляційної інстанцій досліджені не в повному обсязі, письмовим доказам і показанням потерпілого ОСОБА_7 не надана належна процесуальна оцінка.
Наведені обставини, на його погляд, призвели до постановлення незаконних судових рішень. 
 
Від потерпілого ОСОБА_7 надійшли заперечення, в яких він просить касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а судові рішення стосовно ОСОБА_6 - без зміни. Водночас просить врахувати ту обставину, що ОСОБА_6 не оскаржував вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку, що, на думку потерпілого, свідчить про його згоду з прийнятим рішенням. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого та просив залишити без зміни постановлені стосовно ОСОБА_6 судові рішення.
 
Мотиви Суду
 
Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
 
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. 
 
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
 
У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання щодо його безпідставного засудження за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, покликаючись на недоведеність його винуватості достатніми доказами та порушення КПК України під час досудового розслідування й судового провадження.
 
Проте доводи засудженого Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів. 
 
Водночас доводи засудженого в частині неповноти та однобічності судового розгляду, незгоди з оцінкою окремих доказів, яка надана судами, зокрема показань потерпілого ОСОБА_7 , оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції в розумінні ст. 438 КПК України.
Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 125 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даними нормами кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. 
 
При цьому суд першої інстанції, зокрема, врахував: 
- показання потерпілого ОСОБА_7 про те, що він проживає на другому поверсі магазину ПП ОСОБА_8 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_2 . Вночі 28 жовтня 2017 року приблизно о 04:30 після того, як загавкала собака, він прокинувся і, вийшовши у двір, побачив автомобільні шини та бутилі з рідиною біля дерев`яних стін будинку. В цей час з магазину вибіг невідомий йому чоловік у масці з металевим предметом у руках і накинувся на нього. Він вибив металевий предмет з рук нападника, повалив його на землю, стягнув маску і побачив його обличчя. Подвір`я було освітленим, бо його дружина вийшла з будинку і ввімкнула світло. Нападник вирвався і побіг сходами наверх, однак він його зупинив та із силою стягнув донизу. Нападник знову вирвався і побіг. Під час досудового розслідування він упізнав обвинуваченого за рисами обличчя, ходою та статурою;
- показання свідка ОСОБА_10 про те, що вночі 28 жовтня 2017 року вона та її чоловік ОСОБА_7 спали за адресою свого проживання у будинку АДРЕСА_2 . Приблизно о 04:30 вона почула гавкіт собаки, чоловік вийшов з будинку. Згодом вона почула крик чоловіка про те, що будинок хочуть підпалити. Вона ввімкнула світло та вийшла з будинку. Побачила, що ОСОБА_7 повалив нападника на землю, сів на нього та почав бити. В процесі боротьби її чоловік ОСОБА_7 стягнув з нападника маску, і вона чітко побачила, що нападником був обвинувачений ОСОБА_6 , який був одягнений у теплу камуфляжну куртку, шапку. Нападник викрутився і почав тікати;
дані, що містяться у:
- протоколі огляду місця події від 28 жовтня 2017 року з ілюстративними таблицями до нього, згідно з яким у ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено і вилучено: ніж, пластикові пляшки з рідиною, металеву фомку, три автомобільні покришки, матерчату сумку, матерчатий мішок, викрутку, запальничку «Крікет», матерчату шапку з вирізами для очей та вух, автомобільну шину з наявною в ній пляшкою з рідиною. При детальному огляді шапки було виявлено мікрооб`єкт, схожий на волосся;
- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 29 жовтня 2017 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_7 впізнав за зростом, статурою, сутулістю особу під № 1 - ОСОБА_6 , який 28 жовтня 2017 року наніс йому ножові поранення;
- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 29 жовтня 2017 року, згідно з яким свідок ОСОБА_11 з впевненістю впізнала за зовнішнім виглядом, зростом, статурою, формою та особливостями обличчя особу під № 2 - ОСОБА_6 , який 28 жовтня 2017 року наніс її чоловікові ножові поранення; 
- висновках експерта № 862 від 28 жовтня 2017 року та № 858 від 29 жовтня 2017 року, згідно з якими на момент обстеження на тілі ОСОБА_7 виявлено множинні непроникаючі рани тулуба, нижніх кінцівок, синець, опікову поверхню на шкірних покривах тулуба та лівого стегна. Тілесні ушкодження у вигляді опікової поверхні могли виникнути внаслідок місцевої недовготривалої дії високої температури. За давністю виникнення тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 28 жовтня 2017 року, і вони могли виникнути за обставин, на які вказував ОСОБА_7 ; кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. У ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодженні у вигляді саден в різних частинах тіла, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Виникли тілесні ушкодження в результаті дії тупих твердих предметів, діючих з прикладанням сили, за ударно-забійному механізмом дії, й могли утворитися в час і на місці події, яка відбулась 28 жовтня 2017 року;
- висновку експерта № 7/129 від 22 грудня 2017 року, згідно з яким надані на експертизу зразки рідин із пляшок є нафтопродуктами - дизельним паливом та бензином, які є легкозаймистими рідинами;
- висновку експерта № 10/946, № 10/947 від 31 січня 2018 року, згідно з яким, зокрема, генетичні ознаки волосини та клітин на лицевій стороні шапки збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 . 
 
Суд першої інстанції також проаналізував показання обвинуваченого та доводи захисника ОСОБА_12 щодо непричетності ОСОБА_6 до інкримінованих подій і дав їм належну оцінку, співставивши їх із сукупністю інших досліджених доказів.
 
Водночас, як убачається з вироку, суд спростував доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів - протоколу огляду місця події від 28 жовтня 2017 року, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 29 жовтня 2017 року за участю свідка ОСОБА_13 , а також їхні заяви про навмисне використання невстановленою особою належної ОСОБА_6 шапки та фізичної неможливості вчинення останнім кримінальних правопорушень, та вірно вказав на відсутність порушень з боку органу досудового розслідування й зауважив, що зібрані письмові докази відповідають вимогам статей 214, 223, 228 КПК України.
 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду сторонам судового провадження було забезпечено право на відстоювання своєї позиції, збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України, тобто розгляд даного кримінального провадження здійснювався з дотриманням вимог ст. 22 КПК України.
 
Таким чином суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 125 КК України, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що  ОСОБА_6 поза розумним сумнівом винен у закінченому замаху на умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, та умисному нанесенні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
 
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом, з дотриманням вимог статей 23, 85-87, 89, 94, 95 КПК України, правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.
 
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, відсутність пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, зокрема те, що він позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. 
 
При цьому суд вірно застосував положення п. 2 ч. 1 ст. 49 , ч. 5 ст. 74 КК України й звільнив ОСОБА_6 від призначеного за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
 
Водночас, ураховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 194 КК України покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього передбачених ст. 76 цього Кодексу обов`язків. 
 
Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_14 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через безпідставне застосування ст. 75 КК України, подали апеляційну скаргу, в якій із наведенням відповідних обґрунтувань просили його скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі.
 
Суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу потерпілого та його представника задовольнив частково, вирок суду першої інстанції скасував, ухвалив новий, яким засудив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. 
 
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри призначеного ОСОБА_6 покарання, крім іншого, врахував те, що під час апеляційного провадження обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованих правопорушень не визнав, не розкаявся, вибачення у потерпілого не попросив, заподіяну шкоду не відшкодував. 
 
Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд апеляційної інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України.
 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвалений вирок відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
 
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
 
Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і вважає їх достатньо обґрунтованими, вмотивованими та переконливими. 
 
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вироки Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2020 року та Закарпатського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року стосовно нього - без зміни.
 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                              ОСОБА_3