Дата документу 28.02.2023 Справа № 333/7268/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 333/7268/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
№ 22-ц/807/557/23                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                        Кухаря С.В.
                               Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В. 

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Першина Ігоря Миколайовича на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі адвоката Першина І.М. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про порушення судом норм процесуального права з огляду на те, що клопотання про призначення експертизи подане представником відповідача після закриття підготовчого засідання по справі. 

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції виходив із поважності причин пропуску звернення з клопотанням про призначення експертизи у справі та із урахування предмету позову та обставин, на які посилаються сторони, наявності сумніву щодо правильності складання звіту про оцінку вищевказаної спірної квартири, наданого позивачкою, значення цих доказів, для правильного об`єктивного вирішення спору.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування – одного із основоположних елементів правосуддя.

За приписами до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Серед джерел доказів, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є висновок експерта.

Як визначено у ч.ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
За змістом ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Частиною 1 ст. 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 103-113 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01 червня 2006 року зазначено, що експертиза призначена судом, є одним із засобів з`ясування або оцінки фактичних обставин справи, і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що непризначення експертизи в процесі підготовки справи до розгляду не виключає можливість призначення її на послідуючих стадія процесу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Тобто, вказана норма процесуального закону не містить заборони щодо заявлення учасником справи клопотання про призначення експертизи у формі окремого клопотання, поданого після закриття підготовчого провадження.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30.05.97 року за № 8 роз`яснив, що призначення експертизи в цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього.

Доводи апелянта щодо неможливості призначення судової експертизи поза межами стадії підготовчого провадження є необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, призначення експертизи в цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням вимог статті 13 ЦПК України, дотримуючись принципу змагальності сторін і, не створюючи їм перешкод у процесі доказування обставин, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для подання клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та задоволення зазначеного клопотання, оскільки для з`ясування питань поставлених в експертизі потрібні спеціальні знання, а сторонами не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань. 
Разом з тим, апеляційний суд наголошує на тому, що відмова у задоволенні клопотання про призначення експертизи позбавить відповідача права на судовий захист та справедливий розгляд даної справи, що є основним завданням цивільного судочинства. 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32–41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному винесенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (Брумареску проти Румунії, №28342/95, п. 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що принцип правової визначеності також встановлює, що жодна сторона не вправі вимагати перегляду остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і постановлення нового рішення по суті. Повноваження суду апеляційної інстанції щодо перегляду рішення суду першої інстанції має використовуватися для виправлення судових помилок. Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу правової визначеності, доки використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя у справі (Желтяков проти України, № 4994/04, п. 42–44, рішення від 09.06.2001 р.)

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381–383 ЦПК України, суд,–

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 березня 2023 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

        О.З. Поляков