ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року		Справа № 260/3494/21 пров. №№ А/857/18293/22 А/857/1789/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання – Юрченко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року та ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року (суддя Гаврилко С.Є., м.Ужгород, повний текст складено 2 грудня 2022 року, 12 січня 2023 року відповідно), 

ВСТАНОВИВ:

          У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі – ТЦК; правонаступник - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; далі – РТЦК) в якому просила:
          визнати наказ відповідача від 13.07.2021 №43 (по особовому складу державних службовців) (далі – Наказ №43) незаконним та поновити позивача на посаді провідного спеціаліста відділення призову ТЦК;
стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день поновлення на роботі.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 січня 2023 року, позов задоволено.
27.12.2022 на адресу суду першої інстанції надійшла заява відповідача про роз`яснення судового рішення по даній справі, відповідно до якої останній просив роз`яснити наступне: роз`яснити резолютивну частину рішення суду, в частині того, як саме, в який орган та на яку посаду поновити ОСОБА_1 з 14.07.2021.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.
Не погодившись із ухваленими судовими рішення, їх оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу про відмову в роз`ясненні судового рішення та скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційних скарг, з урахуванням зміненої апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України «Про державну службу» (далі – Закон №889-VIII), в якому на день виникнення спірних відносин законодавцем вже були врегульовані особливості вивільнення державних службовців, зокрема в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю. Відповідач вважає, що ним було дотримано норм Закону №889-VIII, в частині попередження про наступне звільнення та пропонуванням, у разі наявності, вільних посад. Зазначає, що уникнення неправильного виконання рішення суду відповідачу необхідне роз`яснення виконання такого рішення, у задоволені якого судом було безпідставно відмовлено.
Позивач у заяві від 23.03.2023, повідомила суду про неможливість явки в судове засідання через хворобу дитини та неможливість забезпечення явки її представника, яка з 22.03.2023 перебуває на слідчих діях пов`язаних з затриманням особи та вказала, що заперечує вимоги апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що з 14.07.2021 відповідно до Директиви Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 09.06.2021 «Про проведення додаткових організаційних заходів з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (далі – Директива), на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі – ОТЦК) від 22.06.2021№ 3 «Про проведення організаційних заходів щодо переформування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Закарпатської області»(далі – Наказ №3) та наказу військового комісара НОМЕР_1 від 13.07.2021 №187 «Про введення в дію штатів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки»(далі – Наказ №187) з метою нарощування системи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для проведення заходів мобілізації людських і транспортних ресурсів, здійснення призову громадян на строкову військову службу та організації заходів з реабілітації військовослужбовців, яких звільнено в запас,ТЦК переформовано в РТЦК (а.с.63, 64).
08.06.2021 позивача було попереджено про те, що відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України (далі – МОУ) та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2021№ Д-321/1/дск (далі – Спільна директива) з 08.07.2021 передбачається зміна штатів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та можливе скорочення Посади ОСОБА_1 . Дане попередження не містить будь яких пропозицій щодо посад, на які може претендувати позивач (далі – Попередження; а.с.12).
Наказом № 43 ОСОБА_1 , Посада, на підставі підпункту 4 пункту 1 статті 83 та частини першої, пункту 1 та 4 статті 87 Закону №889-VIII, в зв`язку із проведенням організаційних заходів та у заявку зі зміною штату державних службовців звільнено з Посади 13.07.2021 (а.с.11).
26.09.2022 наказом РТЦК (по особовому складу державних службовців) №41 (далі – Наказ №41) параграф 2 Наказу №43 відмінено та викладено в наступній редакції: «на виконання вимог пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87 Закону №889-VIII в зв`язку з проведенням організаційних заходів та в зв`язку зі зміною штату державних службовців припинити державну службу та звільнити в зв`язку з реорганізацією 13.07.2021 ОСОБА_1 , Посада.» (а.с.176).
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом № 889-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Як передбачено частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, статтею 87 Закону №889-VІІ, зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Частиною 3 зазначеної статті (в редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 (далі – Закон №440-IX) та Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 (далі – Закон №1285-IX) встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Тобто, за вказаною нормою, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі №813/1715/16 та інш, повторював, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
Частиною третьої статті 87 Закону №889-VІІІ, у редакції Закону №1285-ІХ, законодавець чітко визначив можливість звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (зокрема, у разі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців) виключно за відсутності можливості запропонувати йому відповідні посади або в разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, що викладене у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №640/24023/21.
Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII.
Щодо пропонування іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей та врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Як уже вказано вище, на виконання вимог Спільної директиви та Директиви з 14.07.2021 введено в дію штат № 43/071-55 - РТЦК (І розряду).
Відбулась реорганізація ТЦК, Воловецького РТЦК, ІНФОРМАЦІЯ_7 (розташований у смт. Воловець), II відділ РТЦК (розташований у м. Свалява).
До новоутворених, шляхом реорганізації, установ перейшли всі права та обов`язки ліквідованих установ (ТЦК, Воловецького РТЦК, Свалявського РТЦК), у тому числі і щодо працевлаштування державних службовців.
Відповідно, у РТЦК виник обов`язок, щодо працевлаштування державних службовців Воловецького РТЦК, Свалявського РТЦК, відповідно до І відділу РТЦК (розташованого у смт. Воловець), II відділу РТЦК (розташованого у м. Свалява) та ТЦК до РТЦК.
Штатом № 43/071-55 РТЦК мав вакантні посади провідних спеціалістів у І та II відділах, а тому, на підставі заяв головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Воловецького РТЦК ОСОБА_2 та головного спеціаліста мобілізаційного відділення Свалявського РТЦК ОСОБА_3 , зазначених головних спеціалістів було переведено на нижчу посаду державної служби - ОСОБА_2 провідним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи І відділу РТЦК, та ОСОБА_3 - провідним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи II відділу РТЦК.
Штатом № 43/071-55 у РТЦК, який є правонаступником РТЦК, не передбачено посад провідних спеціалістів або інших (нижчих) посад державної служби. Тому посадипровідним спеціалістам ТЦК не могли пропонуватись у зв`язку з їх відсутністю (т.1 а.с.70-93, 163-175).
Таким чином, звільнення позивача відбулось у зв`язку із відсутністю можливості запропонувати останній відповідну рівнозначну або нижчу посаду.
Також, необхідно зазначити і те, що після набрання чинності 02.02.2020 Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 №378-IX норми Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) щодо переважного права на залишення на роботі стосовно державних службовців, які звільняються з державної служби з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу чи його ліквідації, не застосовуються.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідач попередив позивача про зміну штатів та можливе скорочення її Посади - 08.06.2021, а звільнення позивача відбулося - 13.07.2021, тобто відповідачем дотримано вимогу частини третьої статті 87 вказаного Закону.
Виходячи з того, що відповідачем при звільненні позивача 13.07.2021 була дотримана процедура щодо належного персонального попередження позивача про можливе звільнення, не пізніше ніж за 30 календарних днів, відсутність можливості з моменту попередження про звільнення до часу звільнення запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну чи нижчу посаду, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на Посаді з підстав порушення гарантій, визначених статтями 40, 49-2 КЗпП.
Наведені вище норми матеріального права та обставини справи дають підстави для висновку про необхідність скасування рішення суду та відмови у задоволені позову.
Звідси, суд апеляційної інстанції також дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 11.01.2023 з питань роз`яснення судового рішення, оскільки з урахуванням вищенаведених обставин у зв`язку із скасуванням рішення суду, відсутній предмет та підстава самого роз`яснення. 
За частиною першою статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок переоцінки обставин справи допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до без підставного задоволення позову, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року та ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 та заяви ІНФОРМАЦІЯ_1  про роз`яснення судового рішення відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 3 квітня 2023 року.