ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/576/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 січня 2023 року                                                                                            м. Київ

          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві   на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "02" лютого 2022 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спутнік-Крим" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спутнік-Крим" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 00011211402 від 23.08.2019; № 00011151402 від 23.08.2019.
В обґрунтування позову зазначено, що податковий орган, формуючи висновок про нереальність господарських операцій з контрагентами позивача, керувався доказами, які не можуть складати основу акту перевірки. У свою чергу, реальність згаданих операцій підтверджується належними первинними документами, з огляду на що, оскаржувані ППР є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від "02" лютого 2022 р. позов задоволено.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані ППР складені без доведення нереальності господарських операцій позивача із його контрагентами, що свідчить про відсутність належного рівня їх обґрунтування, тому, такі рішення слід визнати протиправними та скасувати.
Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що перевіркою не підтверджено надання послуг на адресу ТОВ «Спутнік-Крим» від ТОВ «Алето Союз» та ТОВ «Арт Білд Компані» за період взаємовідносин протягом перевіряємого періоду, що свідчить про те, що за наданням послуг лише оформлювались окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та формування витрат, наслідком чого є отримання ТОВ «Спутнік-Крим» необґрунтованої податкової вигоди у вигляді заниження суми об`єкта оподаткування з податку на прибуток.
Також скаржник вказує, що перевіркою не підтверджується джерело походження придбаного товару ТОВ «Спутнік-Крим» (будівельні матеріали) внаслідок не встановлення фактичного ланцюга постачання товару, одержаного від ТОВ «Селінкс Україна» та ТОВ «Праймкорп».
У зв`язку з чим, на думку скаржника, податкові повідомлення - рішення від 23.08.2019 № 00011211402, № 00011151402 прийнято правомірно.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Спутнік-Крим» службовими особами ГУ ДФС у м. Києві виявлені порушення податкового законодавства, викладені в акті перевірки від 01.08.2019 (Акт перевірки).
Перевіркою встановлено порушення позивачем:
пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п. 5, 7 ПСБО 15 «Доходи», п. 6 ПСБО 16 «Витрати», в результаті чого занижено ППП за 2016 рік на 70 435,00 грн.
п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1, ст. 188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на суму 54 975,00 грн.
У подальшому контролюючим органом самостійно донараховано грошові зобов`язання, на направлено на адресу позивача податкові повідомлення-рішення:
- № 00011211402 від 23.08.2019, яким нараховано грошове зобов`язання з ППП на суму 70535,00 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 17 634,00 грн;
- № 00011151402 від 23.08.2019, яким нараховано грошове зобов`язання з ПДВ на суму 54 975,00 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 27 488,00 грн.
Не погоджуючись зі згаданими ППР, ТОВ «Спутнік-Крим» звернулось з позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;
господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;
первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію;
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пп. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999 затверджено Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» (ПСБО 15).
Згідно з п. п. 5, 7 ПСБО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).
Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами:
дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);
чистий дохід від реалізації продукції   (товарів,   робіт, послуг);
інші операційні доходи;
фінансові доходи;
інші доходи.
До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності,   але   не   пов`язані   з   операційною    діяльністю підприємства.
Наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 затверджено Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (ПСБО 16).
Відповідно до п. 6 ПСБО 16 витратами   звітного   періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
За змістом пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Статтями 138- 140 ПК України регламентовано питання коригування різниць, які виникають при визначенні об`єкта оподаткування податку на прибуток підприємств.

Судом першої інстанції встановлено, що висновки Акту перевірки ґрунтуються на визнанні нереальними господарських операцій позивача з ТОВ «Селінкс Україна», ТОВ «Праймкорп», ТОВ «Алето Союз», ТОВ «Арт Білд Компані».
Із Акту перевірки вбачається, що ТОВ «Селінкс Україна» та ТОВ «Праймкорп» реалізовували на користь позивача матеріальні цінності, ланцюг походження та основні засоби яких не відповідають змісту господарських операцій. Крім того, щодо керівника ТОВ «Праймкорп» контролюючий орган користується податковою інформацією щодо непричетності до господарської діяльності.
Отже, з урахуванням висновку про нереальність господарських операцій з ТОВ «Селінкс Україна» та ТОВ «Праймкорп», контролюючий орган дійшов висновку про те, що матеріальні цінності на суму 184 115,00 грн, оформлені за операціями з ТОВ «Селінкс Україна» та на суму 58 603,00 грн (разом 242 718,00 грн) оформлені за операціями з ТОВ «Праймкорп», отримані позивачем безоплатно, натомість, з урахуванням положень Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», повинні бути визнані доходом, як інші доходи від безоплатно наданих товарів, що є об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств.
Господарські операції позивача з ТОВ «Алето Союз», ТОВ «Арт Білд Компані», які за змістом первинних документів передбачали надання останніми послуг, також визнані контролюючим органом нереальними, у зв`язку з чим податковий орган дійшов висновку, що позивачем завищено витрати господарської діяльності на загальну суму 149 140,00 грн.

Щодо господарських операцій ТОВ «Спутнік-Крим» з ТОВ «Селінкс Україна», контролюючим органом зазначено про їх нереальність, виходячи з наступного.
Контрагентом не подано фінансову звітність за 2016 рік, декларація з податку на прибуток підприємств за 2016 рік не подана, отримано протокол допиту керівника контрагента від 24.10.2017, в якому останній заявив про непричетність до господарської діяльності товариства.
При цьому, зі звітних документів ТОВ «Селінкс Україна» не підтверджується джерело походження придбаних позивачем товарів.
Господарські операції з ТОВ «Праймкорп» також визнаються нереальними з подібних підстав: заява керівника контрагента про непричетність, відсутність основних засобів та фінансової звітності.
Що стосується отриманих від ТОВ «Алето Союз» послуг, то в акті перевірки звертається увага на те, що окрім допиту керівника згаданого товариства, складена картка фіктивного підприємництва та наявність вироку щодо керівника товариства за ст. 205 КК України у справі № 522/15012/17.
Операції із ТОВ «Арт Білд Компані» вважаються нереальними через відсутність в останнього основних засобів та трудових ресурсів, відомості про непричетність до господарської діяльності товариства із протоколу допиту керівника останнього.
Отже, контролюючий орган дійшов висновку про безпідставне віднесення вартості нереально отриманих послуг до складу витрат звітного періоду, а товари на суму 242 718,00 грн безпідставно не включено до складу прибутку, як безоплатно отримані.
З урахуванням задекларованих позивачем відомостей, згадані розбіжності призвели до заниження податку на прибуток підприємств у 2016 році на суму 70 435,00 грн, що склало основу ППР № 00011211402 від 23.08.2019.

Колегія суддів зазначає, що наявними у матеріалах справи документами формально підтверджуються задекларовані позивачем господарські операції по придбанню товарів у ТОВ «Селінкс Україна» та ТОВ «Праймкорп», отримання послуг від ТОВ «Арт Білд Компані» та ТОВ «Алето Союз», проте нереальними вони визнаються з причин відсутності основних засобів та непричетності керівників до господарських операцій.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.
Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Посилання контролюючого органу на відомості про відсутність у контрагентів позивача умов необхідних для ведення відповідної господарської діяльності, зокрема, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, як на підставу для відмови в позові, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів. Відсутність у контрагентів добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Подібний висновко викладений у постанові Верховного Суду від 30.08.2019 у справі № 804/17176/14.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки під час проведення перевірки відповідач жодним чином не дослідив можливу обізнаність позивача про діяльність контрагентів поза межами правового поля та причетність до неї, то підстави для настання відповідальності ТОВ «Спутнік-Крим» відсутні.

Щодо протоколів допиту свідків-керівників контрагентів позивача, то суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив, що такі відомості не є безумовним підтвердженням обставин, про які вони свідчать.
Така інформація є лише однією з передумов для висновку про фіктивність підприємства, при цьому, доведення обізнаності платника податків про фіктивну діяльність його контрагентів також підлягає доведенню в даному випадку.

Стосовно господарський операцій із ТОВ «Алето Союз», то відповідач звертає увагу на вирок від 14.11.2017 у справі № 522/15012/17, згідно з яким визнано винним ОСОБА_2 (директор ТОВ «Алето Союз») у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України на підставі угоди про визнання винуватості від 12.01.2018.
Із мотивувальної частини вироку вбачається, що об`єктивна сторона складу згаданого злочину не встановлювалась.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, від доведення звільняються обставини, встановлені, зокрема, у вироку, проте, якщо такі обставини за текстом вироку не досліджувались та не встановлювались, відсутні підстави для презюмування вчинення особою дій або допущення бездіяльності, які призвели до порушення податкового законодавства.
Про необхідність врахування досліджених у вироку обставин при розгляді податкових спорів, неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 12.11.2019 у справі № 826/17813/18, що додатково підтверджує можливість визнання господарських операцій нереальними, якщо керівник контрагента не мав відношення до діяльності товариства.
Водночас, оскільки об`єктивна сторона злочину директора ТОВ «Алето Союз» не встановлювалась, контролюючий орган не може посилатись на вирок, як єдиний та достатній доказ нереальності господарських операцій.
Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі N 160/3364/19 дійшла висновку, що вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.
Отже, враховуючи наявність достатніх первинних документів на підтвердження руху коштів та реального настання наслідків (отримання товару, послуг), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій є необґрунтованими, тому висновок податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток підприємств за 2016 рік не відповідає дійсності.

Щодо податкового повідомлення - рішення № 00011151402 від 23.08.2019, яким нараховано грошове зобов`язання з ПДВ на суму 54 975,00 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 27 488,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Передумовою для збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на 54 975,00 грн стали ті ж самі висновки про нереальність господарських операцій в контексті безпідставного формування податкового кредиту на суму сплаченого ПДВ.
Мотивуючи згаданий висновок, контролюючий орган посилався на п. 185.1 ст. 185 ПК України, відповідно до якого об`єктом оподаткування ПДВ є постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що на даному посиланні, відповідач суперечить власним висновкам щодо нереальності господарських операцій, оскільки збільшуючи грошове зобов`язання з ПДВ презюмує їх здійснення, отримання позивачем товарів та послуг, що має бути віднесено до об`єкта оподаткування ПДВ.
Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (п. 188.1 ст. 188 ПК України).
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Отже, необхідною передумовою визначення податкового кредиту є фактичне отримання товарів та послуг, водночас, оскільки, на думку податкового органу, податкові накладні підписувались особами, які заперечують причетність до господарської діяльності контрагентів позивача, а самі господарські операції визнавались нереальними, то відповідна сума податкового кредиту визнана безпідставно сформованою.
Однак, оскільки відповідачем не підтверджена нереальність таких операцій, то наявні підстави для формування сум податкового кредиту з ПДВ за операціями з вищезгаданими контрагентами.
За змістом п. 123.1 ст. 123 ПК України (в редакції на дати проведення перевірки) у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Податковим органом на збільшене грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств за ППР № 00011211402 від 23.08.2019 нараховано 17 634,00 грн штрафних санкцій, а на грошове зобов`язання з ПДВ за ППР № 00011151402 від 23.08.2019 - 27 488,00 як за повторне визначення протягом 1095 днів.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки підстави для визначення згаданих грошових зобов`язань за наслідками розгляду справи не підтверджуються, то передумови для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 123.1 ст. 123 ПК України відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані ППР складені без доведення нереальності господарських операцій позивача із його контрагентами, тому останні є необґрунтованими та підлягають скасуванню.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "02" лютого 2022 р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2023 року.

Головуючий суддя Судді:	Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків