ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/586/23 Справа № 208/845/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н ОВ А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Лопакової А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя 
за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року, - 
В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, згідно до якого позивачем заявлені наступні вимоги:
1.визнати за ОСОБА_1 , право спільної часткової власності у розмірі 1/2 частина на:
- квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 44,7 м. кв., житлова площа квартири: 29,4 м. кв.;
- на автомобіль марки Опель Зафіра, 2005 року випуску, об`єм двигуна: 1995 куб. см., дата реєстрації: 19.01.2019 року;
- на автомобіль марки Опель кадет, 1987 року випуску, об`єм двигуна: 1281 куб. см., дата реєстрації: 16.06.2017 року;
2.стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки Опель Зафіра, 2005 року випуску, об`єм двигуна: 1995 куб. см., дата реєстрації: 19.01.2019 року та Ѕ частини автомобіля марки Опель кадет, 1987 року випуску, об`єм двигуна: 1281 куб. см., у сумі 113101 гривні 17 копійок (том 1 а.с.2-4).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 частка кожного з яких у праві спільної сумісної власності подружжя є рівною: -квартиру АДРЕСА_1 , житловою площе 29,4 кв.м, загальною площею 44,7 кв.м; набута 02 жовтня 2009 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., зареєстрованого в реєстрі № 1-5804, на ім`я ОСОБА_2 ; - автомобіль марки Опель Зафіра, 2005 року випуску, об`єм двигуна: 1995 куб. см., дата реєстрації: 19.01.2019 року; - автомобіль марки Опель кадет, 1987 року випуску, об`єм двигуна: 1281 куб. см., дата реєстрації: 16.06.2017 року. Визнано за ОСОБА_2 внаслідок поділу майна подружжя, за кожним, право спільної часткової власності на 1/2 (одну другу) частину: -квартири АДРЕСА_1 , житловою площе 29,4 кв.м, загальною площею 44,7 кв.м; набута 02 жовтня 2009 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., зареєстрованого в реєстрі № 1-5804, на ім`я ОСОБА_2 ; - автомобіля марки Опель кадет, 1987 року випуску, об`єм двигуна: 1281 куб. см., дата реєстрації: 16.06.2017 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію за поділ майна подружжя - автомобіль марки Опель Зафіра, 2005 року випуску, об`єм двигуна: 1995 куб. см., дата реєстрації: 19.01.2019 року, в розмірі - 23521 гривню 50 копійок. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1112 гривень 18 копійок – у відшкодування витрат з оплати судового збору. В іншій частині, понесені витрати позивачем ОСОБА_1 з оплати судового збору, - покладено на позивача (том 2 а.с.43-54).

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14590 гривень 41 копійка – у відшкодування понесених стороною позивача судових витрат з оплати професійної правничої допомоги. В решті вимог – відмовлено (том 2 а.с.70-75).

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_2 кошти у розмірі 36 444 гривні 67 копійок, що були сплачені згідно квитанції № 0.0.2327623267.1 від 04 листопада 2021 року 15:11:04, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, МФО 820172, код 26239738, р/р 158201720355229002000017442, внесені на депозитний рахунок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, призначення платежу: ОСОБА_2 , справа № 208/2798/21 (208/845/21), 1/6 частини (том 2 а.с.90-92). 

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила, змінити рішення суду у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за поділ майна подружжя — автомобіль марки Опель Зафіра, 2005 року випуску, змінивши суму коштів, які підлягають стягнення з 23521,50 грн. на 73140 грн. Вирішити питання судових витрат (том 2 а.с.95-96). 

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у позові повністю (том 2 а.с.155-164).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17 липня 2004 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 290, на підставі якого дошлюбне прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 7).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_5 народилася перша дитини – син ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 836від 10 грудня 2004 року (т. 1 а.с. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_5 народилася друга дитина – син ОСОБА_7 , що підтверджено свідоцтвом про народження виданим Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1160 від 02 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 9).
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року у справі № 208/6221/20 провадження № 2/208/766/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «про розірвання шлюбу» - шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКП – НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_2 зареєстрований 17 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 290 – розірвано. Рішення набрало законної сили 01 березня 2021 року (т. 2 а.с. 34-35).
02 жовтня 2009 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., зареєстрованого в реєстрі № 1-5804, ОСОБА_2 , набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 10).
Згідно до зазначеного договору купівлі-продажу відображено що покупцю ОСОБА_2 нотаріусом роз`яснено значення його дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ним правочин.
У п. 2.1. Договору зазначено, що продаж вчинено за 68250 (шістдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, які продавець одержав повністю від покупця до підписання цього договору.
Також у п. 2.2. Договору відображено, що аналогічна вартість як інвентаризаційна оцінка квартири.
Право власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру, зареєстровано у Реєстрі права власності на нерухоме майно 06 листопада 2009 року (т. 1 а.с. 11).
За технічною характеристикою, зазначена квартира складається із двох житлових кімнат, що підтверджено технічним паспортом на квартиру (т. 1 а.с. 12-13).
12 жовтня 2010 року позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджено копією паспорту громадянина України (т.1 а.с. 5).
29 травня 2012 року відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджено довідкою відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста від 26.02.2021 року (т. 1 а.с. 32).
Згідно до незалежної оцінки для визначення ринкової вартості нерухомого майна, проведеної ТОВ «Сервіспромексперт» на замовлення позивача ОСОБА_1 , дата оцінки – 24 вересня 2020 рік, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , складає 218668 (двісті вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок, а вартість 1/2 частини квартири становить 109334 (сто дев`ять тисяч триста тридцять чотири) гривні 00 копійок (т. 1 а.с. 14-20).
Згідно до експертного дослідження проведеного судовим експертом Харченко В.В. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1084/10-21 від 13 жовтня 2021 року, за замовленням відповідача ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 191-207), виділити в натурі 1/6 частку житлової квартири АДРЕСА_1 , відповідно до вимог нормативно правових актів у галузі будівництва – не можливо. А тому експертом не надано варіантів виділу в натурі часток 1/6 і 5/6.
Згідно до відповіді Територіального сервісного центру МВС № 1244 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 16 жовтня 2020 року за № 314-1244-17аз (т. 1 а.с. 21):
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в період часу 17 липня 2004 р. було зареєстровано:
OPEL VECTRA, 2006 р.в., 1786 куб.см., дата реєстрації 17 листопада 2016 р. на підставі договору купівлі-продажу 1241/2016/194613 17 листопада 2016; 24 січня 2017 р. вказаний транспортний засіб перереєстровано на іншу фізичну особу на підставі договору купівлі-продажу 1244/2017/302306 від 24 січня 2017р.;
OPEL KADETT, 1987 р.в., 1281 куб.см., дата реєстрації 16 червня 2017 р. на підставі договору купівлі-продажі 1242/2017/501496 від 16 червня 2017р.;
DAEWOO LANOS, 1998 р.в., 1498 куб.см, дата реєстрації 10 лютого 2018 р., на підставі договору купівлі-продажу ДКП ТСЦ 1244/2018/821514 від 10 лютого 2018р.; 15 травня 2018 р. перереєстровано на іншу фізичну особу на підставі договору купівлі-продажу ДКП ТСЦ 1244/2018/939211 15 травня 2018 р;
OPEL ZAFIRA, 2005 р.в., 1995 куб.см., дата реєстрації 19 січня 2019 р. на підставі вантажно-митної декларації ВМД ПАЇ 10150/2019/201353 від 14 січня 2019р., 12 вересня 2020 р. перереєстровано на іншу фізичну особу на підставі договору купівлі-продажу ДКП ТСЦ 1244/2020/2199746 від 12 вересня 2020 р.
Щодо оцінки рухомого майна – заявлених у позові автомобілів, стороною позивача на підтвердження визначеної вартості предметів спору, подано роздруківка з сайту - Аuto.Ria (т. 1 а.с. 22-27).
18 листопада 2017 року ОСОБА_2 видано довіреність на ім`я ОСОБА_8 , з правом на представництво у відповідних сервісних центрах та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності з питань, пов`язаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного ОСОБА_2 . На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Центром 1242 16 червня 2017 року автомобіля марки OPEL KADETT, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , загальний легковий седан -в, реєстрацій номер НОМЕР_6 , зареєстрований Центром 1242 16 червня 2017 року (т. 1 а.с. 70).
Згідно до позиція відповідача ОСОБА_2 та розписки від 18 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 71), ОСОБА_2 стверджується фактично відчуження транспортного засобу, та отримання відповідачем від ОСОБА_8 36700 гривень в рамках укладення усної домовленості щодо продажу автомобіля марки OPEL KADETT, VIN: НОМЕР_5 , зареєстрований Центром 1242 16 червня 2017 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , як вартості проданого автомобіля.
12 вересня 2020 року між ОСОБА_2 як продавцем, та ОСОБА_9 , як покупцем, яка є матір`ю відповідача, укладено договір купівлі-продажу 1244/2020/2199746 транспортного засобу (т. 1 а.с. 72), за змістом якого ОСОБА_2 відчужено за 47043 (сорок сім тисяч сорок три) гривні, автомобіль - OPEL ZAFIRA, 2005 р.в., 1995 куб.см., дата реєстрації 19 січня 2019 р. на підставі вантажно-митної декларації ВМД ПАЇ 10150/2019/201353 від 14 січня 2019р., 12 вересня 2020 р. перереєстровано на покупця, що також підтверджено відповіддю (т. 1 а.с. 74).
Отримання грошей від ОСОБА_9 , як покупця, яка також є матір`ю відповідача, продавцем ОСОБА_2 у сумі 4000 доларів США, що еквівалентно 112200 гривень, як вартість проданого автомобіля - OPEL ZAFIRA, 2005 р.в., 1995 куб.см., дата реєстрації 19 січня 2019 р. на підставі вантажно-митної декларації ВМД ПАЇ 10150/2019/201353 від 14 січня 2019р., 12 вересня 2020 р. на підставі договору купівлі-продажу ДКП ТСЦ 1244/2020/2199746 від 12 вересня 2020 р (а.с. 73).
Щодо доходів позивача та відповідача, за спірний період – шлюбні відносини, інформація сторонами надана у виді пояснень зазначених у позовній заяві та відзиві.
Відповідачем надана довідка за період з 1999 -2020 роки (т.1 а.с. 68).
З боку відповідача подано довідку про доходи ОСОБА_9 - матері відповідача (т. 1 а.с. 56-62), заяву про приєднання до умов надання кредиту під заставу дорогоцінного металу станом на 23-24.08.2018 року (т. 1 а.с. 63), доходів ОСОБА_10 – вітчиму відповідача (т. 1 а.с. 64-66).
Згідно до розписки від 18 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 71), ОСОБА_2 підтверджено отримання від ОСОБА_8 36700 гривень в рамках укладення усної домовленості щодо продажу автомобіля марки OPEL KADETT, VIN: НОМЕР_5 , зареєстрований Центром 1242 16 червня 2017 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
12 вересня 2020 року за відчуження автомобіля - OPEL ZAFIRA, 2005 р.в., 1995 куб.см., дата реєстрації 19 січня 2019 р. на підставі вантажно-митної декларації ВМД ПАЇ 10150/2019/201353 від 14 січня 2019р., 12 вересня 2020 р. на підставі договору купівлі-продажу ДКП ТСЦ 1244/2020/2199746 від 12 вересня 2020 р (т. 1 а.с. 72), відповідачем ОСОБА_2 від ОСОБА_9 , отримано грошові кошти у сумі 4000 доларів США, що еквівалентно 112200 гривень, як вартість проданого автомобіля (т. 1 а.с. 73).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що спірне майно було придбане сторонами під час перебування у шлюбі та за спільні кошти, які отримувалися подружжям як заробіток ОСОБА_2 , грошей отриманих у виді допомоги від батьків подружжя, які за призначенням були зверненні на користь сім`ї ОСОБА_5 (подружжя та їх дітей), а не на користь одного з подружжя. Презумпція права спільної сумісної власності подружжя жодною із сторін щодо будь-якого з наведених вище об`єктів не спростована. Заявлені позовні вимоги в цій частині що стосується об`єкту нерухомого майна, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Стягнення з відповідача вартості 1/2 частини рухомого майна, без його фактичного поділу між подружжям як об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, шляхом виділу такого майна в особисту приватну власність одного із подружжя, не узгоджується зі ст.ст. 69-71 СК України. Крім того, з боку позивача не надано належних і допустимих доказів вартості заявленого майна. А тому, в цій частині позовні вимоги позивача ОСОБА_1 що стосуються об`єкту права спільної сумісної власності подружжя – автомобіль OPEL KADETT, 1987 р.в., 1281 куб.см., дата реєстрації 16 червня 2017 р. на підставі договору купівлі-продажі 1242/2017/501496 від 16 червня 2017р., суд дійшов висновку щодо часткового задоволення цих вимог.
Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача вартості 1/2 частини відчуженого ОСОБА_2 без згоди позивача рухомого майна – автомобіля OPEL ZAFIRA, 2005 р.в., позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої вартості транспортного засобу не надано, а посилання на інтернет ресурси в яких відображені певні данні щодо вартості інших транспортних засобів не визнано відповідачем, а тому є такими що не відповідають приписами ст.ст. 76-78 ЦПК України та не були прийняті судом. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, визначено виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості транспортного засобу OPEL ZAFIRA, 2005 р.в., 1995 куб.см., дата реєстрації 19 січня 2019 р. на підставі вантажно-митної декларації ВМД ПАЇ 10150/2019/201353 від 14 січня 2019р., суд прийняв фактичну ціну зазначену у договорі купівлі-продажу ДКП ТСЦ 1244/2020/2199746 від 12 вересня 2020 р., згідно до відповіді Територіального сервісного центру МВС № 1244 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 16 жовтня 2020 року за № 314-1244-17аз (т. 1 а.с. 21), договору купівлі-продажу ДКП ТСЦ 1244/2020/2199746 від 12 вересня 2020 р (т. 1 а.с. 72), яка визначена вартістю – 47043 (сорок сім тисяч сорок три) гривні 00 копійок, з врахуванням того, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що позивачкою отримано від відповідача зазначену у договорі 1/2 частину грошових коштів, як отриманих відповідачем ОСОБА_2 від продажу вказаного рухомого майна. Отже, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 , на думку суду, підлягають частковому задоволенню, в розмірі 1/2 частини від визначеної вартості транспортного засобу у договорі, що відповідає 47043,00 * 1/2 = 23521 (двадцяти трьом тисячам п`ятсот двадцяти одній) гривні 50 копійок, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду 1 інстанції. 

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу (п.1); майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування (п.2); майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3); житло та земельна ділянка, набуті внаслідок приватизації (п.п.4 і 5).
За ч.ч.2-5 вказаної норми закону особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя (ч.2); премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги (ч.2); кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди (ч.3); страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них (ч.5); суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч.6).
З іншого боку, згідно ст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2).
Відповідно до ст.61 СК України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4).
Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, а також в інших постановах Верховного Суду, наприклад, у постанові від 04.11.2020 року у справі № 662/1069/17.
Згідно зі ст.ст.69, 70 СК України: дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ст.69); у разі поділу цього майна їх частки є рівними (ст.70).
Позиція позивача і відповідача містить погодження з питання джерела отриманих грошових коштів, які витрачалися на придбання спільного сумісного майна подружжя, але крім пояснень сторін, інших належних та допустимих доказів сторонами не надані.
З аналізу вказаних вище норм матеріального закону слідує, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело походження коштів.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 наступне майно:
- квартира АДРЕСА_1 , набута 02 жовтня 2009 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., зареєстрованого в реєстрі № 1-5804, на ім`я ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 10);
- автомобіль марки Опель Зафіра, 2005 року випуску, об`єм двигуна: 1995 куб. см., дата реєстрації: 19.01.2019 року;
- автомобіль марки Опель кадет, 1987 року випуску, об`єм двигуна: 1281 куб. см., дата реєстрації: 16.06.2017 року.
Судом встановлено, що вищевказане майно було придбане сторонами під час перебування у шлюбі та за спільні кошти, які отримувалися подружжям як заробіток ОСОБА_2 , грошей отриманих у виді допомоги від батьків подружжя, які за призначенням були зверненні на користь сім`ї ОСОБА_5 (подружжя та їх дітей), а не на користь одного з подружжя. Презумпція права спільної сумісної власності подружжя жодною із сторін щодо будь-якого з наведених вище об`єктів не спростована.
А позиція сторони відповідача ґрунтується на його поясненнях та посилання на передачу грошей за життя його батьком особисто йому для придбання квартири, яка жодним належним та допустимим доказом не підтверджена.
В той же час, доводи відповідача ОСОБА_2 у виді його пояснень, за містом письмових матеріалів долучених ним до справи, і посилання на можливі показання свідків щодо передачі грошей, які він отримував від батька, не може доводити факт належності цих грошей певній особі, їх кількості, тобто бути доказами за письмово укладеним договором купівлі-продажу квартири, так як такі доводи є безпідставними та необґрунтованими, адже суд, в оцінці доказів поданих сторонами, виходить із письмових доказів – а саме Договору купівлі-продажу квартири від 02 жовтня 2009 року, посвідченого нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., зареєстрованого в реєстрі № 1-5804, (т. 1 а.с. 10), за змістом якого саме ОСОБА_2 передані грошові кошти у розмірі 68250 гривень продавцю ОСОБА_11 , які остання отримала від продавця до підписання цього договору, що знайшло відображення у п. 2.1. Договору, а також те, що за наслідком саме Відповідач ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом з Реєстру (т. 1 а.с. 11).
Крім того, зазначений договір купівлі-продажу квартири, з боку відповідача не оспорений і не оспорюється.
А тому, висновки суду 1 інстанції в частині, що стосується об`єкту нерухомого майна, є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до непогодження з висновком суду 1 інстанції, а також посилання на неправильну оцінку доказів, проте, зокрема, те що суд 1 інстанції не витребував із банку відповідні документи щодо коштів, які перебували на рахунках його батька, колегія суддів критично відноситься до таких доводів та звертає увагу, що відповідач жодного разу не оскаржив такі ухвали суду, в апеляційному порядку. Щодо посилання апелянта на допит свідків, то колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України), це стосується питання передачі коштів. І вказані обставини не можуть доводитися показами свідків.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо грошової компенсації за поділ майна подружжя — автомобіля Опель Зафіра, 2055 року випуску, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки, як було зазначено судом 1 інстанції, стороною відповідача не спростовано позицію позивача належним та допустимим доказом, що відчуження вказаного автомобіля відбулося за згодою позивача, та/або позивачем отримано 1/2 частину від отриманих ОСОБА_2 грошей за продаж автомобіля. Посилання апелянта, що автомобіль був відчужений, а кошти витрачені в інтересах дружини та дітей, не знайшло свого підтвердження при перегляді рішення. 
Посилання апелянта на те, що сума компенсації визначена лише з посилань на ціни, вказані на сайті авто ріо, колегія суддів критично відноситься, оскільки судом 1 інстанції вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості транспортного засобу OPEL ZAFIRA, 2005 р.в., 1995 куб.см., дата реєстрації 19 січня 2019 р. на підставі вантажно-митної декларації ВМД ПАЇ 10150/2019/201353 від 14 січня 2019р., суд прийняв фактичну ціну зазначену у договорі купівлі-продажу ДКП ТСЦ 1244/2020/2199746 від 12 вересня 2020 р., згідно до відповіді Територіального сервісного центру МВС № 1244 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 16 жовтня 2020 року за № 314-1244-17аз (т. 1 а.с. 21), договору купівлі-продажу ДКП ТСЦ 1244/2020/2199746 від 12 вересня 2020 р (т. 1 а.с. 72), яка визначена вартістю – 47043 (сорок сім тисяч сорок три) гривні 00 копійок. 
Такі висновки суду відповідають принципу законності, чесності та справедливості, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , з посиланням на інтернет ресурси в яких відображені певні данні щодо вартості інших транспортних засобів є такими що не відповідають приписами ст.ст. 76-78 ЦПК України та правомірно не приймаються судом. 
Щодо доводів апеляційної скарги про непогодження з сумою судових витрат на правову допомогу.
При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд 1 інстанції врахував обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань.
У Постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Витрати на правничу допомогу, викладені в акті приймання-передавання, можуть зменшити, проаналізувавши адвокатські послуги та витрачений час. Відповідні правові висновки викладені у Додатковій Постанові Верховного суду від 11 березня 2021 року справа № 911/2681/19.
Проаналізувавши наведений опис наданих відповідачу послуг правничої допомоги, у сукупності з наданими документами на понесення відповідачем заявлених витрат, суд 1 інстанції дійшов висновку що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт та є співмірною зі складністю справи, її обсягом.
Посилання апелянта на неспівмірність вказаної суми, колегія суддів не може прийнят до уваги, з урахуванням ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Відповідач не заявляв такої вимоги в суді першої інстанції, при тому, що він та його представники знали про розгляд заяви про вирішення питання про правову допомогу.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи є доведеними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апеляційних скарг не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: