ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       17 березня 2023 року                                                                 м. Чернівці
                        Справа № 726/128/22
                                                                Провадження №22-ц/822/161/23
Провадження №22-ц/822/208/23
Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Литвинюк І. М.,
суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б., 
секретар – Собчук І.Ю.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2022 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2022 року, головуючий у І-й інстанції – Байцар Л.В., 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення із спадкоємців боргу спадкодавця.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений договір позики. ОСОБА_5 написана власноручно розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10 200 доларів США, в свою чергу ОСОБА_5 зобов`язалась повернути таку ж суму до 01 листопада 2021 року. 
Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а тому відповідно до чинного законодавства кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої позовні вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину. 
28 липня 2021 року відповідачем ОСОБА_3 , спадкоємцем за законом, у приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Шкляр М.М. було відкрито спадкову справу. Отже, на нього покладаються всі боргові обов`язки спадкодавця ОСОБА_5 . Також спадкоємцем за заповітом є відповідач ОСОБА_6 . 
На момент подачі позову до суду відповідачі (спадкоємці) так і не виплатили заборгованість за вищевказаним договором позики та протягом тривалого часу ігнорують свої зобов`язання та відмовляються їх виконувати. 
Просив стягнути з відповідачів суму боргу, а саме: з ОСОБА_2 - 276 017, 3 грн, що еквівалентно 9628,8 дол. США, з відповідача ОСОБА_3 – 16 373,9 грн, що еквівалентно 571,2 дол. США.
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Додатковим рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2022 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати за розгляд справи в розмірі 6 265 грн, з яких: 4 000 грн – витрати на правничу допомогу, 2 265 грн – витрати за проведення експертизи.
На рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2022 року представник відповідача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Посилається на те, що судом першої інстанції невірно встановлено фактичні обставини справи, не надано належної оцінки зібраним доказам, не застосовано відповідні норми матеріального та процесуального права, а тому суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. 
В апеляційній скарзі також міститься заперечення на протокольну ухвалу Садгірського районного суду від 31 жовтня 2022 року про відмову у призначенні повторної судово-почеркознавчої експертизи.
Зазначає, що висновок експерта не відповідає вимогам Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» та Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, є неточним та помилковим. 
В рішенні суду жодним чином не згадується про подане позивачем клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи та жодним чином не обґрунтовано відмови у задоволенні клопотання. 
Експерту для дослідження не були надані вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку та не менш ніж на 15 документах ОСОБА_5 , а було надано лише 11 документів вільних зразків почерку. Разом з цим, надані документи взагалі не відповідали періоду написання розписки та підписання договору позики, а саме 2018 року. 
Вказує на те, що висновок експерта проведений за копіями, а не оригіналами документів, цим висновком достовірно не може бути підтверджено обставини непідписання та ненаписання ОСОБА_5 договору позики та розписки. 
Зазначена експертиза є неточною, оскільки в ній не віршувалися питання: «В який період часу був виконаний рукописний текст та підпис у розписці про отримання грошей від 01.11.2018 року?»; «В який період часу був виконаний підпис у договорі позики про отримання грошей від 01.11.2018 року?»; «Чи виконаний рукописний текст та підпис під рукописним текстом у розписці отримання грошей від 01.11.2018 року та підпис у договорі позики від 01.11.2018 року у той період часу, яким датовані документи?». 
Вважає, що позивачем надані належні докази, що свідчать про укладання ним 01 листопада 2018 договору позики з ОСОБА_5 на суму 10 200 дол. США.
Крім того, представник відповідача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2022 року, в якій просить додаткове рішення суду скасувати з тих підстав, що воно є незаконним, оскільки рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2022 року прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сукупність доказів, наданих сторонами та здобутих в ході судового розгляду справи, підтверджують той факт, що підпис у договорі позики та розписці про отримання грошей від 01.11.2018 року вчинено не ОСОБА_5 , а іншою особою, що свідчить про відсутність між позивачем та спадкодавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 цивільних прав та обов`язків за вищевказаним договором, і як наслідок, про відсутність обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.
Ухвалюючи додаткове рішення суду та розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції виходив із складності справи, пропорційності розміру витрат задоволеним позовним вимогам, тривалості витраченого представником часу, пропорційності витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. 
Однак з таким висновком колегія суддів повністю погодитись не може, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно з письмовим договором позики та розпискою про отримання грошей від 01 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 дав у борг ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 10 200 дол. США, які остання зобов`язувалась повернути до 01 листопада 2021 року.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.
Відповідно до заповіту від 12 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кашул Н.Д., реєстраційний № 381, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .
З довідки приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М. від 12 січня 2022 року вих. №13/02-14, виданої позивачу ОСОБА_1 , вбачається, що інформація про наявність боргу у померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 доведена до відома її спадкоємців. 
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/126-22/4916-ПЧ від 13 вересня 2022 року підпис від імені ОСОБА_5 у графі «Позичальник» договору позики від 01 листопада 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Рукописні записи у розписці про отримання грошей від 01.11.2018 р. – виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
За приписами статей 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.
Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами статей 1281, 1282 ЦК України.
Відповідно до статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Питання призначення судових експертиз та порядок їх проведення регулюють ЦПК України, Закон України «Про судову експертизу», Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, (надалі – Інструкція), Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (надалі - Методичні рекомендації), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/59 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 № 1950/5).
Основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.
Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв`язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням органу, який призначив експертизу, у зв`язку з призначенням даної експертизи.
Перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган, який призначив експертизу, повинен пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім`я, по батькові), та посвідчити це своїм підписом.
У разі неможливості пред`явити зазначені зразки особі, яка підлягає ідентифікації (смерть виконавця, від`їзд тощо), як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (п. 1.4).
Як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5-8 аркушів (пункти 1.3, 1.4, 1.8 розділу І Методичні рекомендації).
Пункт 2.1 Інструкції встановлює, що експерт може відмовитися від проведення експертизи, якщо наданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків, а витребувані додаткові матеріали не надані, або якщо поставлені питання виходять за межі його спеціальних знань.
Аналіз зазначених положень Інструкції і Методичних рекомендацій дає підстави для висновку, що Методичні рекомендації визначають приблизну, проте не обов`язкову кількість вільних зразків підпису, які бажано надати експерту, а достатність чи недостатність матеріалу для надання висновку експерт вирішує самостійно (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у справі № 125/1501/20). 
У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 201/15019/14-ц сформульовано висновок про те, що якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше. Додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.
ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи.
Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Отже, процесуальним законом передбачено дві підстави для призначення судом повторної експертизи, а саме: у випадку, якщо висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.
З наданого висновку експерта №СЕ-19/126-22/4916-ПЧ від 13 вересня 2022 року вбачається, що вільні зразки підпису ОСОБА_5 (21 підпис) містяться в наступних документах: 
-абонентська книжка про оплату за використання природного газу з квітня 2019 по грудень 2020 року;
-комунальна книжка з січня 2021 року по вересень 2021 року
- довіреність від 01.04.2020 року;
- декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії; 
- другий примірник заповіту, який зареєстрований в реєстрі №381 від 20.03.2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.І.;
- реєстр №1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.І., в якому зареєстрована нотаріальна дія №381 від 20 березня 2015 року;
- другий примірник договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі №1360 від 07 квітня 2020 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чепель О.Д.;
- другий примірник договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі №1361 від 07 квітня 2020 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чепель О.Д.;
- другий примірник договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі №1362 від 07 квітня 2020 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чепель О.Д.;
- реєстр для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чепель О.Д., в якому зареєстровані нотаріальні дії №1360, №1361 та №1362 від 07 квітня 2020 року. 
Отже, оскільки експертиза проведена при достатній кількості вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_5 , які містилися в оригіналах документів, безпідставними є доводи апелянта про те, що експертизи проведена за копіями документів.
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.
Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.
Судова експертиза у цій справі проведена атестованим судовим експертом, який має відповідну освіту, необхідну для проведення такої експертизи, при цьому висновок експертизи відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжували сумніви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків, узгоджуються з іншими доказами, які надані у справі.
Та обставина, що експертом не надано висновок щодо всіх поставлених питань, є підставою для проведення додаткової експертизи, а не повторної.
Крім того, колегія суддів вважає, що у висновку експерта ключовим питанням є чи саме ОСОБА_5 підписувала договір позики та розписку, а тому період часу коли був виготовлений рукописний текст та підпис у розписці від 01 листопада 2018 року та підпис у договорі від 01 листопада 2018 року не впливає на суть вирішення справи.
За таких обставин, апелянтом не доведено, що висновок експертизи є недостатньо обґрунтованим чи суперечить іншим матеріалам справи, чи при його складанні істотно порушені норми процесуального права, які регламентують призначення і проведення судової експертизи, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи,.
Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
З огляду на викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку, що підпис у договорі позики та розписці про отримання грошей від 01 листопада 2018 року вчинено не ОСОБА_5 , а іншою особою, що свідчить про відсутність між позивачем та спадкодавцями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 цивільних прав та обов`язків за вищевказаним договором, і як наслідок, про відсутність обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.
Зазначене підтверджується висновком №СЕ-19/126-22/4916-ПЧ від 13 вересня 2022 року, виконаним судовим експертом Стаднік А.О. НДЕКЦ МВС. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2022 року підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2022 року не відповідає.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною шостою статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 червня 2022 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу.
Відповідно до квитанції від 17 серпня 2022 року № 56 про оплату експертизи понесені відповідачем витрати за проведення експертизи склали 2 265 грн.
       За таких обставин, правильним є висновок суду про стягнення з позивача на користь відповідача у справі витрат, понесених на проведення експертизи, у розмірі 2 265 грн.
В частині стягнення витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. 
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Отже, наведені процесуальні норми вказують на те, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене, законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги про відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19)
З матеріалів справи вбачається, що 12 грудня 2022 року судом першої інстанції ухвалено рішення суду по суті позовних вимог. 12 грудня 2022 року представник відповідача Король С.В. до закінчення судових дебатів подала заяву, що на протязі 5 днів буде надано докази понесених ОСОБА_2 судових витрат для можливості винесення додаткового рішення суду.
19 грудня 2022 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про надання доказів понесення судових витрат стороною, в якій просила стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. На підтвердження понесених витрат відповідачем суду надано: договір від 09 березня 2022 року про надання правової допомоги, опис виконаних робіт від 12.12.2022 року, квитанція про оплату від 12.12.2022 року. 
За таких обставин, відповідачка пропустила строк для подання доказів понесених витрат, який перевищує п`ять днів після ухвалення рішення суду. При цьому у своєму клопотанні від 19 грудня 2022 року відповідачка не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску.
Отже, оскільки дані докази були надані ОСОБА_2 поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 6 000 грн заяву відповідачки необхідно було залишити без розгляду.
Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
На підставі наведеного, заяву ОСОБА_2 в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн слід залишити без розгляду. 

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , задовольнити частково. 
Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2022 року залишити без змін.
Додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2022 року в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Заяву ОСОБА_2 у частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без розгляду. 
В решті додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 20 березня 2023 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк

Судді:                                                                Н.К. Височанська 

                                                                               І.Б. Перепелюк