Справа № 461/5989/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/2970/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       20 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Назар Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (в подальшому – «Банк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 47 188 грн. 88 коп., а також 2 270 грн. судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 09.11.2017 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_2   було укладено кредитний договір № Р20.230.74514 (в подальшому – «Кредитний договір»), згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 33 115 грн. зі сплатою 15 % річних, який зобов`язувалася повернути у терміни, що передбачені графіком щомісячних платежів, який передбачений Кредитним договором. Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, однак відповідачка не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого у неї перед Банком утворилась заборгованість у розмірі 47 188 грн. 88 коп., яка і є предметом позовних вимог (а.с. 1-6).

У вересні 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» («Банк»), в якому просила суд застосувати наслідки нікчемності пунктів 1.1, 1.10, 6.1 Кредитного договору №Р20.230.74514 від 09.11.2017 року у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» зарахувати кошти, отримані ним від ОСОБА_2 на виконання нікчемних умов кредитного договору, в рахунок погашення суми основної заборгованості - тіла кредиту та процентів за згаданим Кредитним договором. 
Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовувалися тим, що умови Кредитного договору щодо встановлення Банком у Кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, оскільки такі послуги Банк відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язаний надавати на безоплатній основі (а.с. 55-56). 

Оскаржуваним рішенням позов Акціонерне товариство «Ідея Банк» до ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за договором в сумі 47 188 грн. 88 коп. та 2 270 грн. судового збору.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» відмовлено (а.с. 94-100).

Дане рішення оскаржила представник ОСОБА_2 .
Апелянт просить оскаржуване рішення стасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов – задовольнити, покликаючись на порушення норм матеріального права (а.с. 106-108).

       Банк надіслав до суду Відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване апелянтом рішення – без змін. Також просить апеляційний розгляд справи здійснювати без участі його представника (а.с. 144-148).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом суд мотивував тим, що сторони є вільними в укладенні договору, зокрема - у визначенні його умов, і сторони Кредитного договору в належній формі досягли згоди з усіх умов цього договору.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки зроблені за неправильного застосування норм матеріального права, виходячи з наступного. 

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що: 
-09 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Р20.230.74514, згідно якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 33 115 грн. зі сплатою 15 % річних строком на 36 місяців, положеннями якого встановлено, що:
oПозичальник зобов`язується повернути цей кредит разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору (пункт 1.1);
oПозичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (пункт 1.10), який («Графік щомісячних платежів») визначений розділом 6 Кредитного договору, пунктом 6.1 якого передбачені (зокрема) щомісячні внески по сплаті комісії.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року),  щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Договором від 09.11.2017 року встановлено «плату за обслуговування кредитної заборгованості». Таким чином, цим Договором встановлено, що послуги Банку з надання інформації по рахунку позичальника мають оплатний характер, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи те, що позивачу  встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пунктів 1.1, 1.10 та 6.1 Кредитного договору від 09 листопада 2017 року щодо обов`язку позичальника ( ОСОБА_2 ) сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених Графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Відтак, ОСОБА_2 вправі була звернутися до суду з вимогою до Банку про повернення («зарахування») останнім одержаного на виконання такого правочину, обгрунтовуючи  свої вимоги його нікчемністю. Якщо ж інша сторона (Банк) звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач ( ОСОБА_2 ) вправі заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taкi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 за позовом фізичної особи-позичальника до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору (провадження № 14-44цс21), а відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.1, 1.10 та 6.1 Кредитного договору у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, колегія суддів вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором від 09 листопада 2017 року № Р20.230.74514 з огляду на нікчемність пунктів 1.1, 1.10 та 6.1 цього договору у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зарахувати кошти, отримані ним від ОСОБА_2 на виконання нікчемних умов кредитного договору, в рахунок погашення суми основної заборгованості - тіла кредиту та процентів за згаданим Кредитним договором.

Відповідно, не підлягає до задоволення первісний позов Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 47 188 грн. 88 коп. – за недоведеністю саме такого розміру заборгованості, що не перешкоджає Банку зверненню до суду повторно з аналогічним позовом - після здійснити ним перерахунку заборгованості ОСОБА_2 з огляду на нікчемність пунктів 1.1, 1.10 та 6.1 Кредитного договору. 

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що: 
-        судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1);
-        якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13). 

За подачу зустрічного позову ОСОБА_2 сплачено 908 грн. судового збору (а.с. 55), а за подачу апеляційної скарги – 4 767 грн. (а.с. 124, 129): разом – 5 675 грн.
Відтак, з Банку підлягає до стягнення на користь ОСОБА_2 5 675 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором від 09 листопада 2017 року № Р20.230.74514 з огляду на нікчемність пунктів 1.1, 1.10 та 6.1 цього договору у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зарахувати кошти, отримані Акціонерним товариством «Ідея Банк» від ОСОБА_2  на виконання нікчемних умов Кредитного договору, в рахунок погашення суми основної заборгованості - тіла кредиту та процентів за згаданим Кредитним договором.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 47 188 грн. 88 коп.відмовити за недоведеністю розміру позовних вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 20 березня 2023 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.