ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1575/23 Справа № 181/412/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря - Лопакової А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про зміну розміру аліментів 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року, - 

В С Т А Н О В И В:

29 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, в якому просить суд змінити розмір аліментів, присуджених судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27.09.2019 року по справі №428/8797/19 та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 1600 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27.09.2019 року по справі № 428/8797/19 (провадження №2-н/428/871/2019) стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач вказує, що у зв`язку зі зміною сімейного стану та погіршенням матеріального становища через військову агресію Російської Федерації проти України та проведенням бойових дій в його рідному місті Сєвєродонеьку Луганської області, втрату житла і постійного місця роботи, переміщення в більш безпечну місцевість, відсутність постійного доходу і заробітку, він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовлено (а.с.74-79).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги про зміну розміру аліментів. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції помилився щодо предмету спору, яким помилково вважав зменшення аліментів, в той час коли вимоги позивача стосувались зміну способу стягнення, а не зменшення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму, в зв`язку з втратою платником аліментів постійного, стабільного заробітку (доходу). Зазначає, що він є внутрішньо-переміщеною особою, та перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, офіційно не працює та немає регулярний дохід, підстави для стягнення з нього аліментів у частці від його заробітку (доходу) відсутні. 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі колишнє подружжя. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.01.2020 року (а.с.8).
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ) (а.с.7).
27.09.2019 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано судовий наказ по справі №428/8797/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі, визначеному судовим рішенням, підстав для зміни розміру аліментів у суду немає.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду 1 інстанції. 

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).
За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частина перша ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).
За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною першою ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
Частиною першої ст. 192 СК України регламентовано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отож, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Якщо суд установить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє чи не дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити чи зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

В даній справі, ОСОБА_5 звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів посилалася на: - погіршення свого матеріального становища у зв`язку з тим, що він вже не працює, має статус ВПО, зміну свого сімейного стану, оскільки з вересня 2021 року має нову сім`ю, та його дружина має від попереднього шлюбу дитину, яку він зобов`язаний також утримувати. З огляду на це він може сплачувати щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1600 грн, що як зазначає позивач перевищує 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також перевищує гарантований державою розмір аліментів для дитини відповідного віку. 

Колегія суддів констатує, що матеріали цієї справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів того, що апелянт, після присудження з нього судовим рішенням від 27.09.2019 аліментів, став непрацездатним чи хворіє. Також є відсутніми у матеріалах справи відповідні докази про непрацездатність його нової дружини чи перебування її на його утриманні. З приводу доводів апелянта про наявність у нього на утриманні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не є ним усиновленою, колегія суддів зауважує, що обов`язок по її утриманню покладено на біологічних батьків цієї дитини, а відтак це не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів у цій справі.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином урахував наведені вище як міжнародні, так і національні норми, насамперед положення СК України, надав належну правову оцінку наявним у справі доказам, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд уважає, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи щодо необхідності зменшення розміру стягнення аліментів на дитину.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржене рішення суду 1 інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: