ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1793/23 Справа № 234/11288/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткачова С.М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                      Корчистої О.І.
суддів:                            Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря              Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №234/11288/19 за позовом Кооперативного об`єднання «ЖБК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території,
за апеляційною скаргою Кооперативного об`єднання «ЖБК»,
на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року,

встановив:

У червні 2019 року Кооперативне об`єднання «ЖБК» (далі за текстом КО «ЖБК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території.
В обґрунтування позовних вимог, зазначило, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 310 м кв (без урахування площі підвального приміщення). Балансоутримувачем вказаного будинку є ЖБК «Металіст», який 01 березня 2010 року уклав з КО «ЖБК» договір на поточне утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до ст.149 ЖК України, п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) ст. 322, 360 ЦК України, п. 2.2, 3.2.1 Договору власник квартири та нежитлових приміщень зобов`язаний щомісячно та своєчасно сплачувати нараховану суму за обслуговування будинку та прибудинкової території. Однак порушуючи, вказані норми закону, а також умови договору, відповідачка не вносила плату за обслуговування будинку та прибудинкової території з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2019 року, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість по оплаті в розмірі 32519,00 гривень. До теперішнього часу заборгованість відповідачкою не погашена, тому просив стягнути з відповідачки на користь позивача вказану заборгованість та судові витрати в сумі 1921,00 гривень.
В подальшому, уточнивши позовні вимоги, КО «ЖБК» просило стягнути з відповідачки заборгованість по оплаті за обслуговування будинку та прибудинкової території з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2019 року в сумі 27 705, 94 гривень та судові витрати в сумі 4191 гривень.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 06 січня 2021 року провадження у справі закрито, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що в даній справі правовідносини виникли між сторонами, які є суб`єктами господарювання. 
Постановою Донецького апеляційного суду від 17 березня 2021 року ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 06 січня 2021 року про закриття провадження у справі скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. (т.І, а.с.204-209)
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, провадження у справі за позовом КО «ЖБК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з 15 листопада 2017 року по 31 травня 2019 року закрито.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року у задоволенні позову КО «ЖБК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 14 листопада 2017 року відмовлено. 
В апеляційній скарзі КО «ЖБК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом помилково не прийняті до уваги твердження скаржника про спільну власність подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з недоведеністю, оскільки придбане у шлюбі нежитлове приміщення хоча і було оформлено по договору на ОСОБА_2 стало також і власністю відповідачки спільно з її чоловіком. Дане приміщення не було роздільним майном та не було особистою власністю ОСОБА_2 у розумінні ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції, що діяла на час придбання нежитлового приміщення. Зазначає, що посилання суду на факт прийняття у власність в порядку спадкування 05 червня 2018 року після смерті її чоловіка ОСОБА_2 не впливає на права та обов`язки відповідачки, які виникли у неї одразу після купівлі приміщення у 1996 році. КО «ЖБК» як кредитор звернулося до ОСОБА_1 як до солідарного боржника на підставі ч. 1 ст. 543 ЦК України, адже вона була обізнана про зобов`язання чоловіка перед КО «ЖБК». Твердження позивача в цій частині відповідачкою не спростовано. 
При цьому, поза увагою суду залишилась та обставина, що, приймаючи у спадщину права на спірне приміщення відповідачка прийняла і обов`язки, що належали її чоловіку, зокрема, і сплату боргів за утримання багатоквартирного будинку. Судом не вмотивовано рішення з яких підстав ОСОБА_1 звільняється від обов`язків спадкодавця щодо сплати боргів померлого чоловіка за утримання будинку та прибудинкової території. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга КО «ЖБК» необґрунтована і підлягає залишенню без задоволення. 
Крім того, посилається, що рішеннями Краматорського міського суду у справі №234/3117/13-ц та Господарського суду Донецької області у справі №905/1287/16, які набрали законної сили, встановлено, що в спірному нежитловому приміщенні здійснювалась підприємницька діяльність померлим ОСОБА_2 31 травня 2016 року Господарським судом Донецької області ухвалено рішення щодо укладення договору між ФОП ОСОБА_2 та КО «ЖБК» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи. 
Від відповідача ОСОБА_1 найшла заява з проханням розглянути справу без її участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОК «ЖБК» за наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 3 ст.  3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Статуту КО «ЖБК» надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, що належать житлово-будівельним кооперативам, здійснюється на договірних умовах. (т.І, а.с. 11-13)
01 березня 2010 року між КО «ЖБК» та ЖБК «Металіст» укладено договір на поточне утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 310 кв.м. (т.І, а.с. 6-10)
16 червня 2016 року між КО «ЖБК» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір №10-Х про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. (т.І, а.с. 97-99)
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 червня 2018 року ОСОБА_1 отримала спадщину у вигляді приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т.І, а.с. 55)
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (т.І, а.с. 40)
З виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 з 15 листопада 2017 року зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець. (а.с. 57-58 т. 1)
Згідно з витягом №1705153401897 з Реєстру платників єдиного податку суб`єкт господарювання фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 59; том 1)
Встановивши, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 червня 2018 року є власником приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що фактично правовідносини між сторонами по утриманню приміщення магазину виникли з 06 червня 2018 року - з дня реєстрації права власності на майно. Тому за період з 01 квітня 2016 року по 14 листопада 2017 року вимоги ОК «ЖБК» задоволенню не підлягають. 
З такими висновками суду колегія судів апеляційного суду погодитись не може з огляду на наступне. 
Встановлено, що ОСОБА_1 отримала спадщину у вигляді приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 червня 2018 року.
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за обслуговування будинку та прибудинкової території посилаючись на положення ст.20 закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 322, 360, 526 ЦК України.
Згідно зі ст. 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 64, 67, 68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другою сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або вчинення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що установлені договором (ч. 1 ст. 90, ч. 1 ст. 903 ЦК України). 
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. 
Статтями 1216, 1218 ЦК України, передбачено, що спадкування є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).
Статтею 1281 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) визначено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред`являти свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого він дійшов помилково висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як спадкоємець померлого ОСОБА_2 , прийнявши спадщину, в силу ст. 1281, 1282 ЦК України має обов`язок задовольнити вимоги позивача. 
Заборгованість за період з 01 квітня 2016 року по 14 листопада 2017 року становить 13 275,75 гривень ((589х14 міс.)+914,50 х 5 міс)+(914,50х1/2 міс.)), підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь КО «ЖБК». 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на рішення Господарського суду Донецької області від 31 травня 2016 року у справі № 905/1287/16 та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2013 року у справі № 0528/6247/12 з приводу того, що дана справа повинна розглядатися господарським судом у даній справі є неспроможними, оскільки предметом розгляду у вказаних нею справах був спір між споживачем суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_2 та КО «ЖБК», що не є тотожним з обставинами у даній справі. 
Отже висновок суду першої інстанції про відсутність обов`язку ОСОБА_1 , як спадкоємця, виконати грошові зобов`язання спадкодавця ОСОБА_2 внаслідок того, що правовідносини між КО «ЖБК» та ОСОБА_1 по утриманню приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 квітня 2016 року по 14 листопада 2017 року виникли лише з 06 червня 218 року, тобто з дня реєстрації права власності на це майно є таким, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції не врахував вищезазначеного та дійшов помилкового висновку про вдмову у задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Оскільки судом першої інстанції оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог КО «ЖБК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 14 листопада 2017 року. 
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то на підставі ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1  на користь КО «ЖБК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеної частини вимог у загальному розмірі 2301,35 гривень ((1921+2881,50) х 47,92%).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Кооперативного об`єднання «ЖБК» задовольнити.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року скасувати.
Позовні вимоги Кооперативного об`єднання «ЖБК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 14 листопада 2017 року задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кооперативного об`єднання «ЖБК» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 14 листопада 2017 року в сумі 13 275, 75 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кооперативного об`єднання «ЖБК» судовий збір в сумі 2 301, 35 гривень
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:           

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста