УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2023 року
м. Київ
справа № 569/9973/20
провадження № 51-1793ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2022 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2023 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Рівненський міський суд Рівненської області від 13 жовтня 2022 року засудив 
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. 
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат і долю речових доказів.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3169 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 800 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рівненський апеляційний суд ухвалою від 20 січня 2023 року зазначений вирок залишив без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 
29 грудня 2019 року близько 18:00 знаходячись в коридорі загального користування поряд з квартирою АДРЕСА_2 , під час суперечки, на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій та можливі наслідки у вигляді смерті потерпілого умисно, завдав ОСОБА_7 не менше восьми ударів кухонним ножем у ділянку шиї, від яких ОСОБА_7 помер на місці події.
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_5 ,посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Зазначає, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, не мотивував чому мінімальний строк покарання буде недієвим та не забезпечить виправлення останнього. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 є занадто завищеним, оскільки не відповідає ступеню моральних страждань останньої. Також, захисник посилається на те, що за результатами призначеної місцевим судом комплексної амбулаторної психологічно-психіатричної експертизи не було встановлено дійсного стану засудженого на момент вчинення злочину.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить із установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК у касаційній скарзі не оспорюються. Захисник не погоджується з рішенням суду щодо строку призначеного ОСОБА_4 покарання, вважає його надто суворим та розміром відшкодування моральної шкоди.
Доводи захисника про несправедливість призначеного місцевим судом 
ОСОБА_4 покарання, а також його вимоги щодо зменшення строку покарання, позбавлені підстав з огляду на наступне. 
Відповідно до санкції ч. 1 ст. 115 КК за умисне вбивство передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Згідно з вимогами ст. 50 КК метою покарання є виправлення засуджених, 
а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Статтею 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених 
у санкціях частин статей Особливої частини КК, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Як убачається з копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким, конкретні обставини злочину, дані про особу винного, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, його вік, стан здоров`я, зокрема що засуджений є особою з інвалідністю третьої групи - трудове каліцтво, негативну характеристику за місцем проживання. Обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, суд не встановив. При призначенні покарання суд зважив і на позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка просила призначити ОСОБА_4 максимальний строк покарання передбачений санкцією ч. 1 ст. 
115 КК.
Також призначаючи ОСОБА_4 покарання суд враховав дані про спосіб і знаряддя злочину, те, що засуджений, завдав не менше восьми ударів ножем, в ділянку шиї з ушкодженням сонної артерії, що призвело до масивної крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті.
З огляду на об`єктивно з`ясовані конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу винного, настання тяжких наслідків - смерті людини, відсутності пом`якшуючих обставин, суди дійшли висновку про те, що до ОСОБА_4 необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років в межах  санкції ч. 1 ст. 115 КК. 
Посилання сторони захисту на те, що місцевий суд належним чином не встановив дійсного психічного стану засудженого на момент вчинення злочину, 
є неспроможними і були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції.
Відповідно висновків комплексних судових психолого-психіатричних експертиз від 
18 березня 2020 року № 17/20 та від 30 червня 2022 року № 168, ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, будь яким психічним захворюванням не страждав і в даний час не страждає. Виявляє змішаний розлад особистості. На момент вчинення кримінального правопорушення, він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. На теперішній час за своїм психічним станом може правильно сприймати обставини які мають значення для справи та давати по них вірні покази. У період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням та недоумством не страждав, не перебував також у тимчасовому чи іншому хворобливому стані психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. 
На переконання колегії суддів, покарання, яке призначив ОСОБА_4 місцевий суд і з яким погодився апеляційний суд, не суперечить приписам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає. 
В цьому ж аспекті є неспроможними вимоги захисника призначити засудженому покарання в мінімальних розмірах, передбачених санкцією ст. 115 КК.
Що стосується тверджень сторони захисту про невмотивованість рішення місцевого суду про стягнення на користь потерпілої 800 000 грн моральної шкоди та доводів її скарги про зменшення суми моральної шкоди, то вони є безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Оскільки позивач, яка є потерпілою, була дружиною загиблого ОСОБА_7 , їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю чоловіка.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у її душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під час визначення розміру відшкодування, суд повинен керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. 
Вказаних вимог закону суд першої інстанції повністю дотримався.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_6 , заявила цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з  ОСОБА_4  на користь потерпілої, суд першої інстанції врахував глибину страждань потерпілої (душевних, емоційних, моральних), які вона перенесла і продовжує переносити, психологічний дискомфорт з приводу умисного вбивства її чоловіка, відчуття втрати безпеки та інші обставини провадження, дійшов до вмотивованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на її користь 800 000 грн моральної шкоди, навівши докладні мотиви свого рішення. 
З вказаними висновками обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції та відхиляючи доводи сторони захисту щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла у зв`язку 
з непоправною втратою - вбивством її чоловіка, тяжкості вимушених змін у її житті та характеру немайнових втрат.
На переконання суду, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, стягнутої із ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 , є пропорційним до обсягу моральних страждань у цій ситуації та достатнім для розумного задоволення потреб останньої.
Підстав для зміни або скасування судових рішень у цій частині, колегія суддів не вбачає. 
Верховний Суд погоджується з висновками місцевого й апеляційного судів та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду 
є належно умотивованими і обґрунтованими та за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, в них наведено мотиви, з яких виходили суди та положення закону якими вони керувалися при постановленні рішень.
Беручи до уваги вищенаведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2022 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2023 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                            ОСОБА_3