УХВАЛА

03 січня 2023 року 
м. Київ
справа №215/5380/21
адміністративне провадження № К/990/34741/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В.Е., 
суддів: Данилевич Н.А., Кашпур О.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2022 року 
у справі № 215/5380/21 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Криворізької міської ради, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Криворізької міської ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 17.06.2021 року вх.. С-1527-П, яка виявилася у відмові вирішувати питання місцевого значення в межах статей 1, 3, 22, 46, 92 Конституції України та встановити наявність у нього компетенції (повноважень) прийняти рішення для належного реагування до правового порядку наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58 Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, п 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;
- визнати протиправною бездіяльність Криворізької міської ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 17.06.2021 року, яка виявилася у порушенні управлінської функції для врегулювання питань надання адміністративних послуг відповідно статей 19, 140, 144 Конституції України та зобов`язати прийняти рішення в розумінні п. 19 частини 1 статті  4 КАСУ;
- визнати протиправною бездіяльність Криворізької міської ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 17.06.2021 року вх. С-1527-П, яка виявилася у відмові вирішувати питання місцевого значення в межах статей 19, 21, 48, 140 Конституції України, статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та встановити наявність у нього компетенції (повноважень) прийняти рішення для належного реагування і забезпечення для мене рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, не нижче 2379 грн. до правового порядку статті 144 Конституції України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року, залишеною без змін  постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2022 року, позовну заяву повернуто заявнику, у зв`язку із неусуненням недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі від 10 вересня 2021 року.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду.
14 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд головуючому-судді Мацедонській В.Е., суддям: Данилевич Н.А., Кашпур О.В. на підставі розпорядження та протоколу Верховного Суду від 14 грудня 2022 року про повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку із ухвалою про відвід (самовідвід).
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає наступне.
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Пунктом 3 частини 1 статті 294 КАС України передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачу.
Водночас, відповідно до частини третьої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281,  287,  288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судове рішення про повернення позовної заяви, позивач не зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій з посиланнями на нормативно-правові акти України.
Суд наголошує, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Таким чином, аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 5 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на оскарження позивачем ухвали про повернення позовної заяви та у силу положень статті 333 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись частиною третьою  статті 333 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2022 року  у справі № 215/5380/21 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                                   Н. А. Данилевич

      О. В. Кашпур