ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 березня 2023 року           справа №200/2624/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 200/2624/22 (головуючий суддя І інстанції Кочанова П.В.), складеного в повному обсязі 17 жовтня 2022 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними  та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року та періоду навчання з 1 вересня 1975 року по 4 лютого 1976 року та до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 14 липня 1977 року по 1 березня 1979 року та періоду навчання з 1 вересня 1975 року по 13 липня 1977 року,
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи з 14 липня 1977 року по 1 березня 1979 року та періоду навчання з 1 вересня 1975 року по 13 липня 1977 року; до страхового стажу - періоду роботи з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року та періоду навчання з 1 вересня 1975 року по 4 лютого 1976 року та здійснити перерахунок пенсії та виплату перерахованої пенсії з урахуванням фактично виплачених сум, з 22 листопада 2021 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року та період навчання з 1 вересня 1975 року по 4 лютого 1976 року та з 14 липня 1977 року по 15 липня 1977 року, та до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 14 липня 1977 року по 1 березня 1979 року та період навчання з 1 вересня 1975 року по 15 липня 1977 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового сажу період роботи з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року, період навчання з 1 вересня 1975 року по 4 лютого 1976 року та з 14 липня 1977 року по 15 липня 1977 року, та до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 14 липня 1977 року по 1 березня 1979 року та період навчання з 1 вересня 1975 року по 15 липня 1977 року, та здійснити перерахунок пенсії та виплату перерахованої пенсії з урахуванням фактично виплачених сум, з 22 листопада 2021 року. В іншій частині задоволення позовних вимог  відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 200/2624/22 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що на час здійснення перерахунку в управлінні були відсутні відомості щодо сплати страхових внесків, у зв`язку з чим, управління не мало права врахувати період роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.10.2010 року та з 31.05.2018 року, оскільки це прямо суперечило положенням ст. 24 Закону № 1058.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 1 вересня 1975 року по 4 лютого 1976 року повідомив, що згідно архівної довідки навчального закладу № 06/273 від 12.10.2011 позивач проходив навчання у професійно-технічному училище № 78 в період з 05.02.1976 по 15.07.1977, у зв`язку з чим зарахувати до страхового стажу інший період навчання немає можливості.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Селидівським МВ УМВС України у Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 ), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком (пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 ) з 7 листопада 2011 року.
22 листопада 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 червня 2018 року по 31 жовтня 2021 року; зарахування до страхового стажу періоду навчання у ПТУ №78, а саме з 1 вересня 1975 року по 13 липня 1977 року, та здійснення відповідного перерахунку.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14 грудня 2021 року №20610-19868/С-15/8-0500/21 за результатом розгляду звернення позивача, повідомлено про неможливість у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 березня 2010 по 31 жовтня 2010, оскільки з 01 січня 2004 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Також зазначено, що з 1 квітня 2020 року автоматично проведено перерахунок пенсії по стажу. Страховий стаж враховано по 31 травня 2018 року (згідно сплати страхових внесків). Водночас повідомлено, що в архівній довідці навчального закладу № 06/273 від 12.10.2011 зазначено період його навчання у професійно-технічному училищі № 78 в період з 5 лютого 1976 по 15 липня 1977, у зв`язку з чим зарахувати до страхового стажу інший період навчання немає можливості.
Як вбачається з розрахунку стажу, наданого позивачем до матеріалів справи, відповідачем зараховано до страхового стажу період навчання позивача з 5 лютого 1976 року по 13 липня 1977 року, не зараховано до страхового стажу спірні періоди з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 червня 2018 року. Також, з розрахунку стажу, судом встановлено, що період навчання позивача з 1 вересня 1975 року по 13 липня 1977 року та період роботи з 14 липня 1977 року по 01 березня 1979 не зараховано до пільгового стажу.
Таким чином, спірним при розгляді даної справи є питання правомірності відмови відповідача у перерахунку пенсії позивачу. 
Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують його право на зарахування спірних періодів роботи/навчання до страхового та пільгового стажу, що є підставою для їх зарахування із здійсненням перерахунку пенсії.
Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон № 1058-IV).
Частина 1 статті 9 Закону № 1058-ІV встановлює, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
За змістом статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.          Підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року за заявою позивача від 22 листопада 2021 року, слугувала відсутність сплати страхових внесків в системі персоніфікованого обліку, на що суд зазначає наступне.
Абзацом першим частини першої статті 24 Закону України № 1058-IV, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менше ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Така редакція існує після визнання неконституційними змін, внесених пунктом «б» підпункту 10 пункту 35 Розділу 2 Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-6 визнаних такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.
Відповідно до п.6 ст. 92 Конституції України включно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-12 та Закон України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» №1058 від 9 липня 2003 року.
Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.
Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону).
Суд наголошує, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, зокрема, щодо несплати страхових внесків підприємством.
За результатом огляду реєстру застрахованих осіб форми ОК-5, судом встановлено, що в ньому міститься інформація щодо сплати страхових внесків підприємствами за періоди роботи позивача з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року.
Водночас, з розрахунку стажу станом на березень 2021 року, судом встановлено, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди: з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 червня 2018 року.
Як вбачається з рішення відповідача №914280163996 про перерахунок пенсії, 22 травня 2022 року відповідачем проведено масовий перерахунок пенсії по стажу, абз.3 ч.4 ст.42 ЗУ №1058 з 01.04.2022 року.
При цьому, з наданого відповідачем розрахунку стажу станом на квітень 2022 року судом встановлено, що до страхового стажу не зараховано період з  1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, між тим частково зараховано період з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року, а саме: з 1 червня 2018 року по 30 червня 2018 року -1 місяць 0 днів, з 01 липня 2018 року по 31 липня 2020 року – 2 роки 1 місяць 0 днів, період з 1 серпня 2018 року по 21 листопада 2021 року не зараховано до страхового стажу.
Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що період з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року, а саме: з 1 червня 2018 року по 30 червня 2018 року -1 місяць 0 днів, з 01 липня 2018 року по 31 липня 2020 року – 2 роки 1 місяць 0 днів був зарахований відповідачем до страхового стажу станом на дату звернення останнім за перерахунком пенсії.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи позивача з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року до страхового стажу з підстав відсутності сплати страхових внесків.
Щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 14 липня 1977 року по 1 березня 1979 року, суд зазначає наступне.
Відповідно пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 від 18 листопада 2005 року №383 (далі по тексту - Порядок), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
За змістом пункту 8 Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються «Список №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» та «Список №2 виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном (пункт 20 Порядку).
У трудовій книжці НОМЕР_4 позивача містяться наступні записи щодо спірного періоду праці:
-          14 липня 1977 року позивач прийнятий арматурником-електрозварником 2 розряду на будівельну дільницю у Селидовське ШБУ треста «Красноармійськвуглебуд»,
-          17 вересня 1977 року переведений електрозварником 2 розряду дільниці №4,
-          01 березня 1979 року присвоєно 4 розряд електрозварника,
-          01 березня 1979 року звільнений у зв`язку з навчанням.
Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162.
Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).
Таким чином, період роботи позивача з 14 липня 1977 року по 1 березня 1979 року на посаді «арматурника-електрозварника» та «електрозварника» 4 розряду у Селидовському ШБУ треста «Красноармійськвуглебуд» має бути зарахований до пільгового стажу за Списком № 2.
Щодо вимоги позивача про зарахування до страхового та пільгового стажу періоду навчання з 1 вересня 1975 року по 13 липня 1977 року в ПТУ №78, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 38 Закону України, від 10.02.1998, №103/98-ВР "Про професійну (професійно-технічну) освіту" (в редакції, чинній на день звернення із заявою про призначення пенсії) якою визначено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Конституційний суд України в своєму рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).
Таким чином, суд звертає увагу, що до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство, чинне на момент їх виникнення.
Так, відповідно до п.п. "з" п. 109 розд. VIII Постанови Ради Міністрів СРСР "Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій" від 03 серпня 1972 року № 590 крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.
Приписами частини 3 п. 109 розділу VIII постанови Ради міністрів СРСР № 590 від 03 серпня 1972 року передбачено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (Підпункти "а" і "б" пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "до" і "л", прирівнюються за вибору яка звернулася за призначенням пенсії або до роботи, яка передувала даного періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті "з", прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що для зарахування даного періоду навчання до пільгового стажу, встановлено, що особа після завершення навчання має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, при цьому не встановлюючи обмежень щодо часу працевлаштування особи або конкретної професії.
Відповідно до копії атестату №3721 від 15 липня 1977 року, ОСОБА_1 закінчив міське професійно-технічне училище №78 м.Селідова, с.Острий, за строком навчання два роки по професії арматурник-електрозварник та Рішенням екзаменаційної комісії йому присвоєно кваліфікацію – арматурника-електрозварника другого розряду.
Листок успішності до атестату містить інформацію про час навчання позивача у навчальному закладі,  а саме: з 1 вересня 1975 року по 15 липня 1977 року.
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 міститься запис про період навчання позивача у професійно-технічному училищі №78 м.Селідова, с.Острий з 1 вересня 1975 року по 15 липня 1977 року.
В той же час, згідно розрахунку стажу позивача, відповідачем зараховано до страхового стажу період навчання з 05 лютого 1976 року по 13 липня 1977 року.
Підставою для не зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 01 вересня 1975 року по 04 лютого 1976 року та з 14 липня 1977 року по 15 липня 1977 року слугувало те, що в архівній довідці навчального закладу № 06/273 від 12.10.2011 зазначено період навчання позивача у професійно-технічному училищі № 78 в період з 05 лютого 1976 року по 15 липня 1977 року.
Суд вважає необхідним зазначити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, та це не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем до страхового стажу весь період навчання позивача у професійно-технічному училищі №78 м.Селідова, с.Острий з 1 вересня 1975 року по 15 липня 1977 року.
Разом з тим, враховуючи, що відповідачем під час призначення позивачу пенсії вже було зараховано до страхового стажу період навчання з 05 лютого 1976 року по 13 липня 1977 року, відтак, відповідач повинен зарахувати до страхового стажу період навчання з 01 вересня 1975 року по 04 лютого 1976 року та з 14 липня 1977 року по 15 липня 1977 року.
Окрім того, судовим розглядом встановлено, що позивач після закінчення навчання працював на роботі, яка передбачена Списком №2, а тому суд доходить висновку, що період навчання позивача у професійно-технічному училищі №78 м.Селідова, с.Острий з з 1 вересня 1975 року по 15 липня 1977 року, має бути зарахований також і до пільгового стажу, за Списком №2.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що достатнім і необхідним (ефективним): визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року та періоду навчання з 1 вересня 1975 року по 4 лютого 1976 року та з 14 липня 1977 року по 15 липня 1977 року, та до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 14 липня 1977 року по 1 березня 1979 року та періоду навчання з 1 вересня 1975 року по 15 липня 1977 року, та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового сажу період роботи з 1 березня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 червня 2018 року по 21 листопада 2021 року, період навчання з 1 вересня 1975 року по 4 лютого 1976 року та з 14 липня 1977 року по 15 липня 1977 року, та до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 14 липня 1977 року по 1 березня 1979 року та період навчання з 1 вересня 1975 року по 15 липня 1977 року, та здійснити перерахунок пенсії та виплату перерахованої пенсії з урахуванням фактично виплачених сум з 22 листопада 2021 року, тобто з моменту звернення до Пенсійного органу
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 200/2624/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 березня 2023 року.

Судді                                                                                          А.В. Гайдар
                                                                                               Е.Г.Казначеєв          
                                                                                               І.Д. Компанієць