ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 грудня 2022 року           справа №360/3364/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. у справі № 360/3364/21 (головуючий І інстанції Ірметова О.В.) за позовом адвоката Жердєва Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В:

30 червня 2021 року адвокат Жердєв С.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 в період з 29.04.1985 по 15.06.1987 проходив військову службу в Афганістані у складі Прикордонних військ військової частини № НОМЕР_1 КДБ СРСР, яка входила до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР і був звільнений з цієї частини в запас, що підтверджується копією військового квитка серія НОМЕР_2 та додатку до нього обліково-послужна картка ф.6. В 1987 року позивач отримав контузію, струс головного мозку, мінно-вибухову травму під час несення військової служби в Афганістані, внаслідок чого знаходився на стаціонарному лікуванні шпиталі Середньо-Азіатського прикордонного округу м. Душанбе із відповідним діагнозом (зазначене підтверджується копією архівної довідки № 21/59/Х-4749 від 17.12.2019 виданої Федеральної державною установою центрального прикордонного архіву ФСБ РФ).
Позивач є ветераном війни - учасником бойових дій, що зараз підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 12.05.1996.
10.05.2021 позивач звернувся до відповідача із зверненням з проханням встановити причинний зв`язок між контузією та проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Листом від 27.05.2021 № 1032 відповідач запропонував позивачу звернутись до третьої особи.
10.05.2021 позивач звернувся до третьої особи. Листом від 08.06.2021 № 30/178 третя особа запропонувала позивачу звернутись до відповідача для вирішення питання.
Третя особа посилається, що Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР не має, а згідно з нормами Положення про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.09.2016 за № 1285/29415, ЦВЛК визначає причинний зв`язок захворювань (поранень, травм, контузій) лише у колишніх військовослужбовців військових частин прикордонних військ СРСР, дислокованих на території України. Соціальне забезпечення колишніх воїнів-афганців покладається саме на Міністерство оборони України та підпорядковані йому військові комісаріати.
Враховуючи викладене, позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України при розгляді питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії; зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. у справі № 360/3364/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України при розгляді питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач жодного відношення до Збройних Сил України не має, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в прикордонних військах КДБ СРСР у 1985 – 1987 роках (військова частина НОМЕР_1 ) та брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан.
Відсутній жодний нормативно-правовий акт в яком у визначено, що Міністерство оборони України є правонаступником колишніх військових округів, у тому числі прикордонних.
Отже, Збройні Сили України створено з військових формувань дислокованих на території України. Збройні Сили України не являються правонаступником Збройних Сил СРСР, а тим паче Прикордонних військ КДБ СРСР.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 року № 3 “Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України”. Державний комітет у справаохорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
У 2001 році почалася реформа органів охорони кордону України, в результаті якої 31.07.2003 прикордонні війська були перетворені в Державну прикордонну службу України.
Закон України “Про прикордонні війська України” від 04 листопада 1991 року в силу пункту 1 Розділу IX “Прикінцеві положення” Закону України “Про Державну прикордонну службу України” № 661 -IV від 03.04.2003 року, з 01 серпня 2003 року втратив чинність, оскільки Закон України “Про Державну прикордонну службу України” № 661-IV від 03.04.2003 року набрав чинності з 01 серпня 2003 року.
Відповідно до пункту 3 Розділу IX “Прикінцеві положення” Закону України “Про державну прикордонну службу України” № 661-IV від 03.04.2003 року, Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ України, створюється на їх основі, у тому числі матеріально-технічній базі, у межах штатної чисельності та фінансування за станом на 01 січня 2003 року.
Згідно Закону України “Про державну прикордонну службу України” та “Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України”, затверджене Указом Президента України від 06.04.2011 № 399/2011, Центральним органом виконавчої влади, який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони державного кордону та охорону суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні є Адміністрація Державної прикордонної служби України, яку очолює її Голова.
Правонаступником прикордонних військ колишнього союзу СРСР, які на той час підпорядковувались Комітету Державної безпеки СРСР, а з 1991 року Комітету по охороні Державного кордону СРСР, на сьогоднішній день є Державна прикордонна служба України, яка являється правоохоронним органом спеціального призначення та свою діяльність на виконання функцій і покладених на неї завдань здійснює через Адміністрацію Державної прикордонної служби України.
Згідно з пунктом 3 Розділу 12 Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2009 за № 570/16586 на Центральну військово-лікарську комісію Держприкордонслужби покладено визначення причинного зв`язку захворювання, поранень, травм, контузій і каліцтв у колишніх військовослужбовців, які проходили військову службу в органах Держприкордонслужби України та військових частинах прикордонних військ СРСР та їх органів управління, дислокованих на території У країни.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.   
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 в період з 1985 року по 1987 рік у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 (а. с10-22), листом ЦВЛК Державної прикордонної служби України від 08.06.2021 № 30/178 (а. с. 28-29), архівною довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 17.12.2019 № 21/59/Х-4749 (а. с. 23-24).
12 травня 1996 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 (а.с.25).
Згідно архівної довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 17.12.2019 № 21/59/Х-4749 підтверджується, що позивач отримав контузію, струс головного мозку при виконанні інтернаціонального обов`язку на території ДРА.
Позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України з заявою від 10.05.2021 щодо встановлення причинного зв`язку контузії, отриманої ним при проходженні служби в в/ч НОМЕР_1 КДБ СРСР в Афганістані з 1985-1987 рік (а. с. 30).
Листом від 27.05.2021 № 1032 Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України повідомила позивача, що відповідно до вимог пункту 21.3 Розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1110/15800, зі змінами, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії, у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань. Тому для встановлення причинного зв`язку контузії йому необхідно звернутися за належністю до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України (а.с. 26).
Позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України з заявою від 10.05.2021 щодо встановлення причинного зв`язку контузії, отриманої ним при проходженні служби в в/ч НОМЕР_1 КДБ СРСР в Афганістані з 1985-1987 рік (а.с. 27).
Листом від 08.06.2021 № 30/178 Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України повідомила позивача, що в ЦВЛК Держприкордонслужби України відсутні повноваження щодо встановлення причинного зв`язку наслідків захворювання з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 28-29).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 4 Закону СРСР “Про всезагальний військовий обов`язок” від 12.10.1967 Прикордонні війська КДБ СРСР, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01.09.1939 по 21.03.1989. Згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30.08.1991 № 1464-XII всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально-технічною базою переведені у відання України. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 “Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України” установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Судом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 в період з 1985 по 1987 та брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан. Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР та відповідно до ст. 4 Закону СРСР “Про всезагальний військовий обов`язок” від 12.10.1967, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01.09.1939 по 21.03.1989.
Згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30.08.1991 № 1464-XII всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально технічною базою переведені у відання України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 “Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України” установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Таким чином, Державна прикордонна служба України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР (у якій служив позивач).
Крім того, згідно з нормами Положення про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333, зареєстрованого Міністерством юстиції України 26.09.2016 за № 1285/29415 Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України визначає причинний зв`язок захворювань (поранень, травм, контузій) лише у колишніх військовослужбовців військових частин прикордонних військ СРСР, дислокованих на території України.
Виходячи зі змісту вказаних норм та беручи до уваги ту обставину, що позивач проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 , у тому числі в період з 1985 по 1987 брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, то в силу Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, обов`язок щодо встановлення причинного зв`язку поранень у даному випадку покладений саме на Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України.
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).
Згідно з пунктом 1.1 глави 1 Розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до пункту 2.1 глави 2 Розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (пункт 2.3 глави 2 Розділу І Положення).
У свою чергу, порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України визначений у главі 21 Розділу 2 Положення № 402. Згідно з підпунктами 21.1, 21.3 глави 21 Розділу 2 Положення № 402 у разі, коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом.
При цьому постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення (пункт 20.7 глави 20 Розділу 2 Положення № 402).
У свою чергу постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення (пункт 20.1 глави 20 Розділу 2 Положення № 402).
Також пунктами 21.7-21.8 глави 21 Розділу 2 Положення № 402 передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).
При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.01.1994 № 2, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.07.1994 за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).
Відповідно до п. 2.3.1. зазначеного Положення ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору Військово-медичного департаменту (далі - ВМД) Міністерства оборони України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК (п. 2.3.2).
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення причинного зв`язку контузії позивача з проходженням ним військової служби у країнах, де велися бойові дії, належить до компетенції відповідача.
Відповідно до норм Положення № 402 результатом розгляду комісією питання щодо встановлення наявності або відсутності причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) із проходженням військової служби є винесення останньою відповідної постанови.
Судом встановлено, що ЦВЛК Міністерства оборони України не виносила постанову про наявність або відсутність причинного зв`язку контузії позивача у 1987 році із проходженням військової служби.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України при розгляді питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, та зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. у справі № 360/3364/21 - залишити без задоволення.                                                                                Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. у справі № 360/3364/21 - залишити без змін.                                                                                   
Повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко