Постанова
Іменем України 
11 січня 2023 року
м. Київ
справа № 578/6/20
провадження № 61-9974св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Краснопільська селищна рада Сумського району Сумської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_3 на рішення Великописарівського районного суду Сумської області у складі судді В`юник Н. Г. від 21 лютого 2022 року, додаткове рішення Великописарівського районного суду Сумської області 
від 14 червня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Собини О. І., Левченко Т. А., від 08 вересня 
2022 року, і виходив з наступного.
 
Короткий зміст заявлених позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Краснопільської селищної ради Сумського району Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визначення порядку користування земельною ділянкою.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона успадкувала земельну ділянку після смерті своїх батьків. Зазначала, що її батькові ОСОБА_4 земельна ділянка була передана у власність за рішенням зборів уповноважених колгоспу ім. газети «Правда» Краснопільського району Сумської області від 17 липня 1975 року у розмірі 0,07 га. Повідомляла, що рішенням виконкому Краснопільської районної ради від 27 липня 1976 року надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу свідоцтва для забудови по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 придбав будинок по АДРЕСА_2 . Також зазначала, що в ході проведення експертизи у справі встановлено порушення ОСОБА_2 меж її земельної ділянки, тому вона просила орган місцевого самоврядування вирішити питання про поновлення її порушеного права. Стверджувала, що зверталася до Краснопільської селищної ради Сумського району із заявою про впорядкування земельної ділянки у відповідності до реального її розташування станом на 1975 рік, а саме по межі з господарством за адресою по АДРЕСА_2 , але відповідач відмовив у задоволенні її вимог, що стало підставою для звернення до суду.
Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила:
визнати протиправною бездіяльність Краснопільської селищної ради Сумського району Сумської області по невпорядкуванню присадибних земельних ділянок за адресами по АДРЕСА_1 та по 
АДРЕСА_2 по межі їх реального розташування на місцевості та фактичного використання землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі як власників будинковолодінь з житловими будинками, господарськими спорудами та надвірними будівлями (садиб), з врахуванням наявної документації по земельним питанням по місцю розташування земельних ділянок та рішення зборів уповноважених колгоспу імені газети «Правда» Краснопільського району Сумської області від 17 липня 1975 року, протокол 
№ 3, в розмірі 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства, і висновків експерта № 32 від 01 березня 
2021 року за результатами проведення земельної технічної експертизи;
зобов`язати Краснопільську селищну раду Сумського району Сумської області здійснити впорядкування присадибних земельних ділянок по 
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 по межі їх реального розташування на місцевості та фактичного використання землекористувачами ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 , у тому числі як власників будинковолодінь з житловими будинками, господарськими спорудами та надвірними будівлями (садиб), з урахуванням наявної документації по земельним питанням по місцю розташування земельних ділянок та рішення зборів уповноважених колгоспу імені газети «Правда» Краснопільського району Сумської області від 17 липня 1975 року, протокол № 3, в розмірі 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства, і висновків експерта № 32                          від 01 березня 2021 року, надати пропозиції щодо впорядкування присадибних земельних ділянок по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 по межі їх реального розташування на місцевості та фактичного використання, здійснити визначення чіткої межі між двома садибними земельними ділянками, що розташовані по сусідству за вказаними адресами між землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі як власників будинковолодінь з житловими будинками, господарськими спорудами та надвірними будівлями (садиб).
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області                        від 21 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоотримавши дозвіл на виготовлення технічної документації, що підтверджується рішеннями Самотоївської сільської ради за 2012 рік та 2016 рік,   ОСОБА_5 та    ОСОБА_1 погодилися з рішеннями Самотоївської сільської ради про погодження меж земельних ділянок і повинні їх дотримуватися при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Межа, встановлена рішенням погоджувальної комісії, існує та не змінювалася. Постановою Краснопільського районного суду Сумської області від 08 липня 2013 року у справі № 578/302/13-а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Самотоївської сільської ради Сумської області, третя особа - ОСОБА_5 , про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити дії відмовлено. Вказаним при вирішенні судом спору у вказаній справі не виявлено порушень при встановленні меж земельних ділянок або перевищення повноважень сільською радою. Позивачкою не доведено порушення її прав відповідачем.
Додатковим рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 14 червня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 про розподіл судових витрат.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки у задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено, відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України витрати покладаються на позивачку, а тому у задоволенні заяви про розподіл судових витрат необхідно відмовити.
Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Сумського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Великописарівського районного суду Сумської області                                від 21 лютого 2022 року і додаткове рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 14 червня 2022 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка площею 0,07 га 
по АДРЕСА_2 під будівництво індивідуального житлового будинку виділялася батьку позивачки у 1975 році саме у користування, оскільки чинне на той час законодавство не передбачало надання земельних ділянок у власність. Право користування зазначеною земельною ділянкою перейшло до позивачки у 1989 році, у зв`язку зі смертю її матері ОСОБА_6 . Згідно з рішенням Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області від 30 січня 1995 року ОСОБА_1 передано в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га, в тому числі під забудовою 0,04 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,21 га. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 реалізувала успадковане нею право користування присадибною земельною ділянкою під забудову у розмірі 0,07 га, наданою її батьку ОСОБА_4 . 
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржувала рішення Самотоївської сільської ради від 30 січня 1995 року, як щодо визначення загальної площі переданої земельної ділянки, так і в частині передачі їй у приватну власність земельної ділянки під забудовою площею 0,04 га, чи оскаржувала рішення Самотоївської сільської ради від 22 квітня 2016 року, яким їй надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 загальною площею земельної ділянки близько 0,42 га, під забудовою 0,04 га, для ведення особистого селянського господарства 0,38 га.
Стороною позивачки не надано належних доказів та не доведено порушення її прав Краснопільською селищною радою.
Узагальнені доводи касаційної скарги
07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_3 подали касаційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 21 лютого 2022 року, додаткове рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 14 червня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_3 зазначають неправильне застосування судами норм матеріального права, посилаючись на те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України                          від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15, постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 583/2715/16-ц,                              від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 28 листопада 2018 року 
у справі № 826/5735/16, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, 
від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, від 23 січня 2019 року 
у справі № 308/10112/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 160/4211/19,                    від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 07 липня 2021 року                    у справі № 910/12876/19, постановах Верховного Суду від 14 листопада                   2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі                         № 753/15683/15, від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17, 
від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, від 18 червня 2019 року 
у справі № 910/3929/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц,                               від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18, від 15 вересня 2021 року                   у справі № 440/4206/19, від 23 грудня 2021 року у справі № 755/7943/20-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказують, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини           другої статті 389 ЦПК України).
У касаційній скарзі заявники вказують, що рішенням суду першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, необґрунтовано відвернуто увагу від вирішення основного питання по суті спору. Досліджено лише правовідносини колгоспного двору та її причетності до члена/голови колгоспного двору. 
Заявники вказують, що дані генерального плану від 16 липня 1976 року, сформованого та затвердженого підписом уповноваженого архітектора, є вихідними даними, які надають можливість здійснення будь-яких забудов, починаючи з 1976 року. ОСОБА_1 зазначає, що її батькові ОСОБА_4 було фактично надано у власність земельну ділянку за адресою 
по АДРЕСА_1 під будівництво індивідуального житлового будинку, який фактично розпоряджався земельною ділянкою на підставі рішення зборів уповноважених колгоспу ім. газети «Правда» Краснопільського району Сумської області від 17 липня 1975 року, протокол № 3, яким йому виділено присадибну ділянку під забудову саме у розмірі 0,07 га, що відбулося ще задовго до формування сусідньої земельної ділянки як окремого об`єкту за адресою по АДРЕСА_2 .
На думку заявників, ОСОБА_4 використовував, володів та розпоряджався ділянкою саме в тих розмірах (промірах), які затверджені рішенням зборів уповноважених колгоспу ім. газети «Правда» Краснопільського району Сумської області від 17 липня 1975 року, протокол    № 3, а спір щодо площі земельної ділянки позивачки почався саме після того, як з`явився сусід ОСОБА_2 та захопив частину земельної ділянки. 
Заявники звертають увагу на те, що Краснопільська селищна рада протиправно і безпідставно відмежувалася від впорядкування присадибних земельних ділянок за адресами по АДРЕСА_1 та по                                   АДРЕСА_2 . Порушення прав землекористувача                ОСОБА_1 триває. Порушення прав підтверджено експертним дослідженням, але представниками органу місцевого самоврядування ці порушення не визнаються, більш того з корупційним проявом трактуються виключно на користь    ОСОБА_2 .
Заявники вказують, що рішенням Самотоївської сільської ради від 22 квітня 2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 , загальною площею земельної ділянки 0, 42 га, під забудовою 0,04 га, для ведення особистого селянського господарства 0, 38 га, однак виконати вказане рішення фактично неможливо, оскільки відносно неї вчиняються дії, які блокують виконання та розробку будь-якої технічної документації із землеустрою, приписуючи їй наявність самочинного будівництва. 
Посилаються на те, що акт погоджувальної комісії, затверджений рішенням Самотоївської сільської ради від 20 травня 2005 року, є нелегітимним. 
На думку заявників, при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки поданим доказам, зокрема висновку експерта № 32                        від 01 березня 2021 року за результатами проведення земельної технічної експертизи. Експертне дослідження спірних земельних ділянок відбувалося у присутності представників Краснопільської селищної об`єднаної територіальної громади, які жодних зауважень щодо порядку проведення експертизи не висловлювали, а тому фактично погодилися із висновком експерта. При цьому сільська рада не вчиняє дій, необхідних для врегулювання спору між користувачами суміжних земельних ділянок, та проти позову не заперечувала.
Судом першої інстанції допущені істотні порушення процесуального права щодо порядку допиту свідків, а апеляційний суд не надав оцінки доводам апеляційної скарги щодо зазначених порушень. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 578/6/20.
Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2023 року справу № 578/6/20 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не надходив
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 - 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про смерть, виданими Самотоївською сільською радою Краснопільського району Сумської області.
Зміна прізвища позивачки з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про одруження.
Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 11 січня 1990 року житловий будинок у АДРЕСА_2 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Краснопільської районної ради народних депутатів від 22 листопада 1989 року № 201 - підстава оформлення права власності на житловий будинок в сільській місцевості.
Вказаний житловий будинок зареєстрований Сумським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_1 . Дата реєстрації 05 лютого 1990 року.
Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано 13 червня 2017 року державним реєстратором Степанівської селищної ради Сумської області за реєстраційним номером 1273044859223 за ОСОБА_1 .
Згідно з архівним витягом, виданим Державним архівом Сумської області, рішенням загальних зборів колгоспу ім. газети «Правда» Краснопільського району Сумської області від 17 липня 1975 року виділено ОСОБА_4 присадибну ділянку під забудову на присадибній ділянці ОСОБА_9 у розмірі 0, 07 га.
Рішенням виконкому Краснопільської районної ради від 27 липня 1976 року надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу свідоцтва про забудову садиби по Самотоївській сільській раді - 
ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним архівним витягом.
Рішенням виконкому Самотоївської сільської ради від 11 жовтня 1989 року 
№ 37 у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_6 призначено нового голову колгоспного двору - ОСОБА_1 та порушено клопотання перед Краснопільським райвиконкомом про видачу свідоцтва про право власності на нового голову колгоспного двору.
Дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку у с. Самотоївка надано ОСОБА_10 рішенням виконкому Краснопільської районної ради 
№ 296 за 1980 рік.
У відповідності до договору купівлі-продажу від 20 квітня 1987 року 
ОСОБА_10 (за дорученням ОСОБА_11 ) продав, а ОСОБА_5 купив житловий будинок з надвірними будовами в с. Самотоївка. Договір посвідчено секретарем виконавчого комітету Самотоївської сільської ради. Договір зареєстровано 03 вересня 2004 року.
Згідно з довідками, виданими виконкомом Самотоївської сільської ради розмір земельної ділянки за фактичними промірами ОСОБА_1                                    по АДРЕСА_2 по городу складає 28, 9 м шириною, а розмір присадибної земельної ділянки складає 0,35 га, що затверджено рішенням Самотоївської сільської ради від 26 квітня 2005 року.
У відповідності до акту комісії Самотоївської сільської ради від 12 квітня 
2005 року було проведено перевірку спірного питання меж земельних ділянок між господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно до викопіювання з аерофотозйомки 1993 року та тех. паспортів. Встановлено межу та закріплено дерев`яними кілками. Промірами було встановлено, що ширина по городу складає 29, 24 м, проміри між будинком і кінцем сараю співпадають з промірами на схемі - 16,20 м. Встановлено межу між земельними ділянками ОСОБА_5 і ОСОБА_1 і закріплено дерев`яними кілками. Межа від городу ОСОБА_1 відступлена на 0,40 м, а від стіни сараю на 20 см, звільнено прохід за сарай для ОСОБА_1 . Акт погоджувальної комісії по заяві ОСОБА_1 затверджено рішенням дев`ятнадцятої сесії четвертого скликання Самотоївської сільської ради 
від 20 травня 2005 року.
14 жовтня 2009 року рішенням № 36 виконкому Самотоївської сільської ради ОСОБА_1 надано дозвіл на добудову до сараю і перепланування житлового будинку по АДРЕСА_2 . 
В листопаді 2009 року погоджено добудову до сараю розміром 10 м на 3,5 м та перепланування будинку, що слідує з довідки про погодження прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, площа земельної ділянки 0,35 га.
Рішенням Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області від 29 грудня 2009 року відмовлено у затвердженні технічної документації, виготовленої ТОВ «Три кити». Підстав для видачі державного акта з промірами за спорудою 3, 63 м в сторону ОСОБА_5 не встановлено. 
Рішенням Самотоївської сільської ради від 22 квітня 2016 року надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 
по АДРЕСА_2 . Загальна площа земельної ділянки          0, 42 га, під забудовою 0,04 га, для ведення особистого селянського господарства 0,38 га.
Згідно з технічним паспортом на житловий будинок по АДРЕСА_1 головою колгоспного двору станом на 20 вересня 1989 року була 
ОСОБА_1 . Технічний паспорт виготовлявся станом на 06 жовтня 2009 року та станом на 01 лютого 2017 року у технічному паспорті зазначено замовником ОСОБА_1 .
З технічної документації слідує, що в господарстві ОСОБА_1 сарай під 
літерою И, який знаходиться по межі з земельною ділянкою                      ОСОБА_2 побудовано у 1991 році, сарай під літерою Е - у 1995 році, навіс під літерою Д - у 1990 році.
Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок                                     по АДРЕСА_2 видано ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Краснопільського районної ради від 22 листопада 1989 року № 201, як голові колгоспного двору.
За обмірами, проведеними станом на 1989 рік, розмір сараю «е» становить 
3,25 м на 5,75 м. Станом на 2009 рік розмір сараю під літерою «е» становить 3,54 м на 5,88 м. Крім того, побудовано сарай під літерою «и», навіс під літерою «д», які відповідно до схеми (плану земельної ділянки) за 1989 рік та 2009 рік фактично примикають до межі земельної ділянки. 06 жовтня 2009 року був складений акт поточних змін, в якому зазначено, що сарай «Б» і «Е» перебудовані з іншого матеріалу на тому з місці та збудовано навіс «Д» і   сарай «И».
На підставі рішення Самотоївської сільської ради від 30 січня 1995 року          ОСОБА_1 передано в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га, в тому числі під забудовою 0,04 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,21 га.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на замовлення ОСОБА_1 виготовлена у 2017 року. У плані земельної ділянки зазначено відстань від сараю до межі з 
ОСОБА_2 - 3,95 м, що не відповідає фактичному користуванню. Дані про затвердження технічної документації у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до земельно-кадастрової книги присадибних ділянок громадян Самотоївської сільської ради станом на 01 січня 2008 року за № 411 зазначено, що ОСОБА_5 має всього - 0,25 га, в тому числі рілля                0,22 га, під забудовою 0,03 га, за № 412 ОСОБА_1 - всього 0,35 га, рілля -            0,31 га, під забудовою 0,04 га.
Згідно з висновком земельно-технічної експертизи від 01 березня 2021 року проведено обстеження земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , використано плани земельних ділянок. Інформація, згідно з даними публічної карти України про земельну ділянку з кадастровими № 5922385400:01:009:0205 та                                № 5922385400:01:009:0206 відсутня.
Експерт дійшов висновку, що фактичне землекористування у виді паркану та умовних меж (по городу), а також контури земельної ділянки по 
АДРЕСА_2 , зазначені у державних актах, виходять на територію суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Крім того встановлено, що фактично ОСОБА_2 використовує земельну ділянку 2 516 кв. м, а ОСОБА_1 - 5 004 кв. м.
Судом першої інстанції зауважено, що ОСОБА_5 , дізнавшись про невідповідність його державних актів фактичному користуванню земельними ділянками, звернувся до суду, і рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 16 серпня 2010 року у справі № 2-86/2010 позовні вимоги задоволено, державні акти на право власності на земельні ділянки серії                      ЯД № 181910 та серії ЯД № 181911, видані 27 липня 2007 року, визнано не чинними.
Рішенням 26 сесії сільської ради п`ятого скликання Самотоївської сільської ради від 29 грудня 2009 року було затверджено акт погоджувальної комісії 
від 25 листопада 2009 року по справі ОСОБА_1 . У рішенні зазначено, що по земельній ділянці ОСОБА_1 підстав для видачі державного акта з промірами за спорудою сараю 3,63 м в сторону ОСОБА_2 немає, оскільки по всіх документах значиться 0,40 м. Також затверджена площа земельної ділянки в цілому 0, 3824 га.
Вказане рішення було оскаржене ОСОБА_1 в адміністративному порядку. Постановою Краснопільського районного суду Сумської області від 08 липня 2013 року у справі № 578/302/13-а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Самотоївської сільської ради, третя особа - ОСОБА_5 , про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Мотивуючи порушення своїх прав відповідачем, позивачка вказувала на те, що Краснопільська селищна рада не вживає заходів щодо впорядкування суміжних земельних ділянок з урахуванням рішення зборів уповноважених колгоспу імені газети «Правда» Краснопільського району Сумської області                від 17 липня 1975 року.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням загальних зборів колгоспу ім. газети «Правда» Краснопільського району Сумської області 
від 17 липня 1975 року виділено ОСОБА_4 (батьку позивачки) присадибну ділянку під забудову у розмірі 0,07 га, а рішенням виконкому Краснопільської районної ради від 27 липня 1976 року ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу свідоцтва про забудову садиби по Самотоївській сільській Раді.
У зв`язку зі смертю  ОСОБА_4 та матері ОСОБА_6 головою колгоспного двору стала ОСОБА_1 . 
Позивачка стверджувала, що має право на набуття у власність земельної ділянки у розмірі, визначеному її батьку станом на 17 липня 1975 року, тобто 0,07 га.
Частинами першою, другою статті 58 Земельного кодексу Української РСР                 (у редакції, чинній на час виділення ОСОБА_4 присадибної ділянки під забудову) було визначено, що присадибні землі використовуються для надання присадибних земельних ділянок колгоспним дворам, а також сім`ям робітників і службовців та інших громадян, які проживають на території колгоспу.  
Вільні присадибні землі використовуються колгоспами для громадських потреб.
Статтею 63 ЗК Української РСР було встановлено, що кожний колгоспний двір має право на присадибну земельну ділянку, яка надається в порядку і в межах норм, передбачених статутом колгоспу.
Присадибна земельна ділянка надається для будівництва житлового будинку, господарських будівель, під город, сад та на інші потреби. До присадибної ділянки входить вся площа, в тому числі і зайнята будівлями. 
Присадибна ділянка не може передаватися в користування іншим особам або оброблятися з застосуванням найманої праці. 
Право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. 
Відповідно положень частини першої статті 64 ЗК Української РСР, присадибна земельна ділянка надається колгоспному двору за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених); її розміри встановлюються з урахуванням кількості членів двору та їх трудової участі в громадському господарстві колгоспу. 
Частинами першою, другою статті 67 ЗК України (в редакції, чинній на момент передачі  ОСОБА_1 в приватну власність земельної ділянки) було зазначено, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.
Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу -                        0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.
Рішенням Самотоївської сільської ради від 30 січня 1995 року ОСОБА_1 передано в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 25 га, в тому числі під забудовою 0,04 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,21 га.
Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року, рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
У статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» 
та статті 12 ЗК України визначено, що до відання сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.
Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
Рішенням Самотоївської сільської ради від 29 грудня 2009 року було затверджено акт погоджувальної комісії від 25 листопада 2009 року, визначено площу земельної ділянки ОСОБА_1 у розмірі 0, 3824 га.
Відповідно до статті 158 ЗК України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Постановою Краснопільського районного суду Сумської області від 08 липня 2013 року у справі № 578/302/13-а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Самотоївської сільської ради Сумської області, третя особа -
ОСОБА_5 про визнання незаконним вказаного рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 16 серпня 2010 року у справі № 2-86/2010 встановлено, що у виданих на ім`я ОСОБА_5 державних актах від 27 липня 2007 року допущена помилка у розмірі земельних ділянок, їх розмір не співпадає з фактичним розміром їх використання. 
Вимог до  ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачка не заявляла.
Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов загалом обґрунтованого висновку про те, що позивачка не надала належних доказів, які б безспірно підтверджували її доводи про те, що Самотоївською сільською радою порушуються її права. Заявницею не надано доказів на підтвердження її доводів про те, що Самотоївська сільська рада не вживала заходів щодо вирішення земельного спору, який виник між нею та суміжним землекористувачем. Рішенням Самотоївської сільської ради                     від 29 грудня 2009 року, яким затверджено акт погоджувальної комісії                       від 25 листопада 2009 року, фактично закріплені результати вирішення земельного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо меж земельних ділянок. Вказане рішення було предметом спору в адміністративному суді, за результатами якого незаконності рішення органу місцевого самоврядування не встановлено.
Суди обґрунтовано виходили з того, що згідно з рішенням Самотоївської сільської ради від 30 січня 1995 року ОСОБА_1 , у відповідності до норм земельного законодавства, було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га, в тому числі під забудовою 0,04 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,21 га.
За встановлених обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачкою протиправної бездіяльності Самотоївської сільської ради.
При цьому слід враховувати, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі              № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, враховуючи положення частин першої, другої статті 141 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що судові витрати покладаються на позивачку, а тому у задоволенні заяви про розподіл судових витрат обґрунтовано відмовлено.
Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли цілком обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Висновки судів першої та апеляційної інстанції з урахуванням обставин цієї справи не суперечать висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, на які заявники посилалися в обґрунтування доводів касаційної скарги.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги належить відмовити, судові витрати покладаються на позивачку.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 21 лютого 2022 року, додаткове рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 14 червня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду 
від 08 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий              	   Є. В. Синельников  	
Судді 	   О. В. Білоконь      О. М. Осіян     Н. Ю. Сакара  	
 	   С. Ф. Хопта