ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 січня 2023 року                                                                 м. Кропивницький
справа № 404/5641/21
провадження № 22-ц/4809/31/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,
за участі секретаря – Гончар В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2022 року у складі судді Мохонько В.В. і
В С Т А Н О В И В:
       В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути на свою користь майнову шкоду в розмірі 25 000 грн, моральну шкоду в розмірі 15 000 грн, а також понесені судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що позивач за своєю адресою проживає з 2004 року. Над його квартирою, мешкає відповідач ОСОБА_2 , який протягом 6-7 років, неодноразово заливав квартиру позивача. Останній раз це відбулося 13.07.2021.
Внаслідок залиття були пошкоджені туалет, ванна кімната, кухня та частково коридор. Позивач звертався до відповідача для вирішення питання, однак відповідач вказав, що не мешкає за даною адресою, оскільки в даній квартирі проживають квартиранти, а тому його вина відсутня.
       Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
       Рішення суду мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можна встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того вимога про стягнення моральної шкоди є похідною вимогою від основної вимоги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач довів належними та допустимими доказами факт залиття квартири, внаслідок неправомірних дій відповідача. 
Факт залиття квартири підтверджується актами про наслідки залиття житлового приміщення.
Причиною затоплення квартири стало несправне водопостачання в квартирі відповідача. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги. 
Від адвоката Назаренка Ю.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшло клопотання, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду без змін та розглядати справи без участі відповідача та його представника. 
Відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив
Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без осіб які не з`явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Оцінюючи надані позивачем акти від 08.10.2020 року та від 13.07.2021 року, суд зазначив, що дані докази не відповідають за формою та змістом затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, тобто не вказано причини залиття.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач до закриття підготовчого засідання не скористався своїм правом та не надав клопотання про призначення судової експертизи, тому суд не може встановити які причини залиття квартири та хто є винним у залитті.
В матеріалах справи відсутні докази на підставі яких можна встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В задоволенні позовних вимог про стягення моральної шкоди суд відмовив, оскільки ця вимога є похідною від основної вимоги. 
Проте з висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті  16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до статті 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом .
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (положення ст. ст. 317, 319, 322 ЦК України).
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Натомість, на позивача покладається обов`язок доведення наявності шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою.
Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріалами справи підтверджується, що 08.10.2020 та 13.07.2021 року складено акти, які підписані власником квартири АДРЕСА_2 (акт від 08.10.2020), сусідами (кв.№21,24,31,35) та слюсарем і які затверджені виконавчим директором ПП «ККІБ Кіровоградінвестбуд», про затоплення квартири АДРЕСА_3 , власник якої ОСОБА_1 , з квартири АДРЕСА_4 , власник якої ОСОБА_2 (а.с.5,6).
Зазначеними актами встановлено факти затоплення кухні, ванної кімнати, туалета, частково коридора, а також над вхідними дверима. 
Не зважаючи на те, що акти не місцять інформації щодо причин залиття квартири позивача, суд вважає, що вони відповідають вимогам Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, а тому є належними доказами факту залиття квартири позивача.
За приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Даних про те, що суд першої інстанції роз`яснював учасникам справи їхнє право заявити клопотання про призначення судової експертизи, для встановлення причин затоплення квартири позивача та які збитки йому заподіяно, а також що суд роз`яснив сторонам наслідки не скористання таким правом про призначення експертизи, матеріали справи не містять. 
Оскільки судом першої інстанції не було дотримано приписів визначених ч.5 ст.12 ЦПК України, суд апеляційної інстанції усуваючи вказаний недолік за клопотанням позивача ОСОБА_1 призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу (а.с.82-83). 
Ухвалою суду від 19 травня 2022 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи зобов`язано сторони забезпечити експерту доступ до квартир сторін.
За клопотанням експерта про призначення дати та часу обстеження об`єкта дослідження, ухвалою суду від 29 червня 2022 року призначено проведення обстеження об`єкта дослідження кв. АДРЕСА_5 на 20 липня 2022 року на 10.00 год. Роз`яснено сторонам наслідки ухилення від участі в експертизі відповідно до ст.109 ЦПК України (а.с.97-98).
Однак, відповідач ОСОБА_3 не надав експерту доступу до своєї квартири АДРЕСА_5 , а тому є підстави для застосування приписів ст.109 ЦПК України, щодо наслідків ухилення від участі в експертизі.
Висновком експерта Центральної експертно – кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України № 104/22 від 14 листопада 2022 року, встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське бласне об`єднана бюро технічної інвентаризації» № 17489371 від 24.01.2008, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_6 , на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що також підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.07.2004.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднана бюро технічної інвентаризації» № 8482751 від 28.09.2005, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_7 , на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що також підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.07.2004.
Залиття квартири АДРЕСА_3 здійснювалось з квартири АДРЕСА_5 .
Визначити технічну причину залиття квартири АДРЕСА_3 не вбачається можливим, оскільки всупереч ухвал суду доступ наданий не був до одного із об`єктів дослідження – квартири 
АДРЕСА_8 , які виникли внаслідок залиття наступні: коридор, стеля –відшарування шпаклівки від основи, плями кольором від сірого до жовтого; кухня, стіни – відшарування шпаклівки від основи, плями тап потьоки кольором від сірого до жовтого; стеля – відшарування шпаклівки від основи, плями кольором від сірого до жовтого; ванна кімната, стіни – відшарування шпаклівки від основи, плями та потьоки кольором від сірого до жовтого; стеля – відшарування шпаклівки від основи, плями кольором від сірого до жовтого; вбиральня, стіни – відшарування шпаклівки від основи, плями та потьоки кольором від сірого до жовтого; стеля – відшарування шпаклівки від основи, плями кольором від сірого до жовтого. 
Вартість відновлювальних робіт з усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_3 , в нині діючих цінах на будівництво, станом на день проведення експертизи, складає 31321 грн, розмір матеріальних збитків, складає 27 686 грн. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність завданої йому шкоди внаслідок залиття квартири, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою.
Відповідач  не спростував і не довів відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, тому є всі підстави для покладання на нього обов`яку відшкодувати позивачу шкоду заподіяну внаслідок залиття квартири позивача.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі позивач просив стягнути на його користь 25000 грн на відшкодування майнової шкоди.
За висновком експерта вартість відновлювальних робіт з усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_3 , в нині діючих цінах на будівництво, станом на день проведення експертизи, складає 31321 грн, але враховуючи, що суд апеляційної інстанції не може вийти за межі вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути з відповідача 25000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири.
За приписами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від:
1) характеру правопорушення;
2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації;
3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування;
4) інших обставин, які мають істотне значення.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року   №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, відповідно до п.3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Оскільки суд прийшов до висновку, що вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу залиттям квартири доведена, суд вважає, що позивач також зазнав моральної шкоди, яка полягає в моральних переживаннях через пошкодження житла, занепокоєнні, моральному напруженні, витрати додаткового часу для захисту своїх інтересів, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача через неможливість продовження активного громадського життя.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Визначаючи розмір моральної шкоди суд керується засадами розумності та справедливості і вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на коисть позивача становить 5000 грн.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до п. п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача підлягає стягенню 1702 грн 50 коп сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Крім того, на користь позивач з відповідача підлягають стягенню витрати понесені позивачем на оплату судової будівельно – технічної експертизи в розмірі 7683,42 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2567779218.1 від 06.06.2022.
       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
       
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальні збитки понесені внаслідок залиття квартири в розмірі 25 000 грн (двадцять п`ять тисяч гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 5 000 грн (п`ять тисяч грн).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрат пов`язаних з проведенням судової будівельно – технічної експертизи в розмірі 7683 грн 42 коп (сім тисяч шістсот вісімдесят три гривні сорок дві копійки) та сплаченого судового збору в розмірі 1702 грн 50 коп (одна тисяча сімсот дві грн 50 коп).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20.01.2023.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 А.М.Головань 

О. Л. Карпенко