Справа № 354/371/20 
Провадження № 22-ц/4808/1301/22 
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
                       секретаря                        Мельник О.В.,
                       з участю                представників сторін,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Фріс Павло Львович, про визнання недійсними договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва та договору купівлі-продажу земельної ділянки за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Яремчанського міського суду від 15 вересня 2022 року під головуванням судді Ваврійчук Т.Л.,
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Яремчанського міського нотаріального округу Фріса П. Л. про визнання недійсними договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 02 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л. за реєстром №367 та договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер: 2611092001:22:002:0947, площею 0,1450 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в с. Поляниця Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, участок Стаїщі, укладеного 02 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л. за реєстром №364. 
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 27 лютого 1993 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями, вказаними у повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00027694608 від 08 вересня 2020 року.
Під час перебування у шлюбі 01 квітня 2011 року ними були придбані спірні об`єкти нерухомості, право власності на які було зареєстроване за його дружиною.
Він 04 вересня 2020 року був допитаний в якості свідка в об`єднаному кримінальному провадженні №42020090000000026 від 15 травня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст.190 КК України та довідався про те, що спірне майно було відчужене 02 серпня 2019 року на користь відповідача представником його дружини за довіреністю ОСОБА_4 , яка під час укладення договорів купівлі-продажу надала нотаріусу свідоцтво про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2017 року, видане Печерським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві.
При посвідченні вказаних договорів приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л. було отримано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №0023560715 від 02 серпня 2019 року у якому зазначено про відсутність інформації про шлюб ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення та державної реєстрації необхідна нотаріально засвідчена згода другого із подружжя.
В цьому випадку оспорювані договори були вчиненні за відсутності його згоди на відчуження спільного майна на підставі документів, які містили завідомо неправдиві відомості, що свідчить про порушення їх форми та відповідно до вимог ст. 215, 369 ЦК України є підставою для визнання таких договорів недійсними.
Просив визнати недійсними договори купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва та купівлі-продажу земельної ділянки.
Рішенням Яремчанського міського суду від 15 вересня 2022 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1450 га у с. Поляниця, Надвірнянського району Івано-Франківської області участок Стаїще, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 02 серпня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л., зареєстрований в реєстрі за №364, між ОСОБА_2 від імені якої в порядку передоручення згідно довіреності від 27 липня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. за реєстровим №1258 діяла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від імені якого на підставі довіреності від 27 вересня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу Гапочкою Е.Г. за реєстровим №3690 діяв ОСОБА_5 . 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку (об`єкта житлової нерухомості), що розташований за адресою с. Поляниця, Надвірнянського району Івано-Франківської області участок Стаїще, 217 готовністю 75,0%, загальною площею 780,0 кв.м., укладений 02 серпня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л., зареєстрований в реєстрі за №367, між ОСОБА_2 від імені якої в порядку передоручення згідно довіреності від 27 липня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. за реєстровим №1258 діяла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від імені якого на підставі довіреності від 27 вересня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу Гапочкою Е.Г. за реєстровим №3690 діяв ОСОБА_5 . 
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рівних частках сплачений судовий збір в розмірі 2 102 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3  подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим.
При посвідченні договорів представник продавця надав нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, які після оформлення договору купівлі-продажу залишилися у справах нотаріуса. Нотаріус перевіряв ці документи, ніяких сумнівів у нього не було.
Судом першої інстанції при розгляді справи було досліджено наступні докази - копії паспорта ОСОБА_2 та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера при дослідженні цих доказів суд встановив, що «вклеєні в паспорт фото та штамп про реєстрацію шлюбу не відповідають фото та відбитку даного штампу у копії паспорта на ім`я ОСОБА_2 , долученій до матеріалів справи третьою особою із самостійними вимогами». Для з`ясування цих обставин, що мають значення для справи, суд повинен був залучити експерта в зв`язку з тим, що для вирішення такого питання необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а сторонами не були надані відповідні висновки експертів із цих самих питань. Крім того, для проведення таких порівнянних досліджень зазвичай подаються оригінали документів, тому помилково було робити висновки та порівняння з копією документа.
Судом першої інстанції при розгляді справи невірно було з`ясовано обставини справи, зроблено висновки без залучення будь яких фахівців, що вказує на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що є підставою для скасування рішення.
Він виконав усі обов`язки, що були передбачені Договорами купівлі-продажу та повністю розрахувався з представником Продавця при їх підписанні. Одразу після укладання угоди було почато будівництво готелю та фактично створено новий об`єкт. На момент виконання будівництва та до цього часу він є законним власником будинку на підставі договору, який є дійсним.
Суд першої інстанції при розгляді справи правильно врахував, що він діяв добросовісно, зокрема не знав, що згоди немає, діяв розумно і з належною обачливістю, у межах, що стосуються сторони за договором, виконав усі обов`язки та повністю розрахувався з представником Продавця при його підписанні.
Суд першої інстанції не врахував обставини про те, що не має жодних доказів, що майно було відчужено ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, що вона не отримала кошти і не витратила на спільні потреби з ОСОБА_1 .
До цього часу відсутні докази про те, що документи були підроблені і що довіреність ОСОБА_2 не видавалася. 
Судом не з`ясовано чи може звертатися до суду попередній власник майна після оформлення договору купівлі-продажу та завершення будівництва.
Також слід звернути увагу на те, що ОСОБА_2 спочатку звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу з підстав дефекту волі продавця, але потім від своїх позовних вимог відмовилася, що свідчить про те, що вона фактично відмовилася від свого твердження, що нею не надавалося доручення на продаж майна, не отримано коштів у інтересах сім`ї.
Судом повно і всебічно не з`ясовано обставини справи, на підставі яких прийнято рішення, невірно встановлено факт невидачі довіреності, підроблених документів.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості.
Під час підготовки документів для посвідчення 02.08.2019 року приватним нотаріусом договорів купівлі-продажу земельної ділянки та об`єктів незавершеного будівництва житлового будинку за АДРЕСА_2 , представник ОСОБА_3 був ознайомлений з свідоцтвом про смерть ОСОБА_1 від 12 жовтня 2017 року, який був ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Вказує на те, що ОСОБА_3 як добросовісний набувач повинен був звернути свою увагу, що згідно правовстановлюючого документу на нерухоме майно – договору купівлі продажу від 01.04.2011 зазначено, що ОСОБА_2 на момент укладення договору перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . На той час згода ОСОБА_1 на купівлю ОСОБА_2 незавершеного будівництва, об`єкту житлової нерухомості була засвідчена приватним нотаріусом.
Дані щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у написанні по батькові є очевидними і не могли залишитися непоміченими представником ОСОБА_3 під час вивчення документів, необхідних для посвідчення договорів купівлі-продажу від 02.08.2019. Такі факти свідчать про те, що представник ОСОБА_3 під час укладення оспорюваних договорів не вжив усіх розумних заходів, не виявив обережності та обачності для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу у якому зазначає, що не погоджується з доводами апелянта про те, що він є добросовісним набувачем. Укладаючи договори купівлі-продажу, ОСОБА_3 діяв недобросовісно та нерозумно.
Жодного разу не зустрічався та не спілкувався з власником нерухомого майна, не з`ясував повноважень сторони на укладення договорів про відчуження нерухомості, ознайомившись з свідоцтвом про смерть іншої особи не відмовився від укладення правочинів.
Тому ОСОБА_3 знав всі обставини і не міг не знати що він придбав нерухомість у незаконний спосіб.
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 адвокат Наумов Д.С. апеляційну скаргу підтримав з мотивів наведеній у ній.
Представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які приймали участь у справі в режимі відеоконференції, вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорювані договори купівлі-продажу земельної ділянки та незавершеного будівництва житлового будинку від 02 серпня 2019 року, були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час перебування продавця у зареєстрованому шлюбі без отримання згоди іншого з подружжя - ОСОБА_1 , який є співвласником вказаного нерухомого майна, а тому такі договори є недійсними.
З висновком суду щодо недійсності договорів з цих підстав не погоджується колегія суддів апеляційного суду і вважає їх такими, що зроблені судом без належного дослідження доказів, що містяться у справі.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 27 лютого 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб від 08 вересня 2017 року Суворовським районним у місті Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області (т.1 а.с. 112).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00027694608 від 08 вересня 2020 року вбачається, що 27 лютого 1993 року Другим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис №61, прізвище дружини після одруження « ОСОБА_7 » (т.1 а.с. 113-114).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку, укладених 01 квітня 2011 року із ОСОБА_8 та посвідчених приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., за реєстром №482 та №479, ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:0947 площею 0,1450 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою с. Поляниця, Івано-Франківської області участок Стаїще та розташований на вказаній ділянці об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку за АДРЕСА_2 , відсоток готовності якого складає 75% (т.1 а.с. 115,116).
У пункті №8 договору купівлі-продажу земельної ділянки та пункті №7 договору купівлі-продажу незавершеного будівництв від 01 квітня 2011 року зазначено, що на момент укладення вказаних правочинів покупець ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , згода якого на придбання нерухомого майна, що є предметом договорів засвідчена приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І. 01 квітня 2011 року за реєстровими №478.
З посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. довіреності від 29 липня 2019 року, за реєстром №1258 ОСОБА_9 вбачається, що діє від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 29 червня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., за реєстром №267, уповноважила ОСОБА_4 представляти інтереси ОСОБА_2 з усіх без винятку питань, пов`язаних з відчуженням (шляхом продажу, обміну) поділом чи об`єднанням, зміною цільового призначення земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:002:0947 площею 0,1450 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) та розташованим на ній об`єктом незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 . Вказана довіреність видана на строк до 29 червня 2024 року.
Представник ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 01 серпня 2019 року звернулась у Поляницьку сільську раду із заявою, в якій просила видати довідку про наявність забудови на земельній ділянці площею 0,1450 га за адресою уч. Стаїще у с. Поляниця.
Між ОСОБА_2 02 серпня 2019 року від імені якої згідно довіреності в порядку передоручення діяла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від імені якого на підставі довіреності від 27.09.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу Гапочкою Е.Г. за реєстровим №3690 діяв ОСОБА_5 були укладені договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку, посвідчені приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л., за реєстром №364, 367 відповідно до яких ОСОБА_2 відчужила спірне майно на користь ОСОБА_3 (т.1 а.с. 153-156).
Згідно пункту №4 договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 02 серпня 2019 року продаж предмета договору вчинено за ціною 1 168 410 грн. У пункті №6 зазначено, що підписанням цього договору сторони засвідчують факт повного розрахунку за проданий об`єкт.
Відповідно до пункту №4 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 серпня 2019 року продаж вчинено за ціною 50 112 грн, які покупець сплатив, а продавець одержала кошти повністю до підписання договору.
У пункті №15 вказаного договору зазначено, що угода укладена за згодою дружини покупця ОСОБА_10 
Драганова ОСОБА_11 23 квітня 2020 року зверталася у прокуратуру Івано-Франківської області із повідомленням про злочин відповідно до якого просила внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом незаконного заволодіння належними їй земельною ділянкою із кадастровим номером 2611092001:22:002:0947 та об`єктом незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (т.1 а.с. 157-158).
Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 20 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_3 внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №42020091200000018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України за фактом заволодіння його майном групою осіб, за попередньою змовою, шахрайським способом.
Ухвалами слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2020 року про арешт майна в об`єднаному кримінальному провадженні №42020090000000026 підтверджується, що спірна земельна ділянка площею 0,145 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:0947 була поділена на дві земельні ділянки: площею 0,095 га з кадастровим номером: 2611092001:22:002:3112, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) та площею 0,050 га, кадастровий номер: 2611092001:22:002:3111, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1958112526110, що знаходяться за адресою: с.Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області участок Стаїщі, які на даний час належать на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .
При посвідченні оскаржуваних договорів купівлі-продажу приватному нотаріусу Яремчанського міського нотаріального округу Фрісу П.Л. представником продавця були надані документи для вчинення нотаріусом відповідних дій і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні навів їх перелік.
Крім того приватним нотаріусом 02 серпня 2019 року сформовано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №00023560715 з якого вбачається, що за період з 01 січня 2017 року по 02 серпня 2019 року інформація щодо актового запису про шлюб ОСОБА_2 відсутня.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12 жовтня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у місті Києві ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції 13 листопада 2015 року зроблено актовий запис №564.
Згідно повідомлення Печерського районного у місті Києві відділу ДРАЦС Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №1910/20.8-09 від 23 вересня 2020 року за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 не виявлено. Одночасно спростовано інформацію щодо повторної видачі вказаним відділом ДРАЦС свідоцтва про смерть вказаної особи серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2017 року.
Суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_12 листом за вих. №1 від 26 травня 2020 року повідомив, що до нього ніколи не звертались особи з метою отримання звіту про оцінку об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,1450 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:0947 і відповідного звіту він не виготовляв і нікому не передавав. Ніякого відношення до ТОВ «Тренд Інвест» він не має та звіту про експертну грошову оцінку ідентифікатор за базою ФДМУВЕЦГЗФ 788956 не виготовляв.
Відповідно до звіту про оцінку житлового будинку, виконаного ПП «Експертиза ПРО» 27 липня 2020 року на замовлення ОСОБА_13 , станом на дату оцінки двоповерховий 26-ти кімнатний житловий будинок АДРЕСА_2 з мансардою та підвальним приміщенням, 2010 року побудови, має стан готовності 100% закінченого будівництвом об`єкту. Реновація, реконструкція, ремонт і укріплення фундаментів, даху і перекриття, проведені у 2019-2020 роках, оновлення, доопрацювання проекту, обладнання водопостачанням із власної свердловини глибиною 42 метри, автономною каналізацією, підключення і підведення електропостачання, облаштування опалення від твердопаливного котла проведено в 2019 році.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.
Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Частиною першою ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічне положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Згідно з ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість (ст.31 ЦК України).
За приписами ч. 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Частиною ч.4 ст. 369 ЦК України встановлено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Частиною першою ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України.
Згідно з вимогами частини першої ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя.
Відсутність згоди одного з подружжя може бути підставою для оспорення договору, укладеного іншим з подружжя.
Водночас пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.
Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. 
Такі правові висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, відступивши від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, що закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди всіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи-контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.
Натомість суд першої інстанції при вирішенні спору застосував висновок Великої Палата Верховного Суду викладений у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від якого Велика Палата Верховного Суду відступила у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18.
При цьому, суд першої інстанції не встановив, що третя особа (контрагент за договором, укладеним одним з подружжя щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. 
Саме встановлення таких обставин може бути підставою для визнання такого договору недійсним. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись з позовом, ОСОБА_13 вказував на те, що оспорювані договори були вчиненні за відсутності його згоди на відчуження спільного майна та на підставі документів, які містили завідомо неправдиві відомості, що є підставою для визнання таких договорів недійсними. Однак ОСОБА_13 , вважаючи такі договори недійсними, не вказував на те, що ОСОБА_3 діяв недобросовісно, доказів які б про це стверджували суду не надавав і не вказував про таку обставину у позовних вимогах.
Колегія апеляційного суду вважає, що за встановлених обставин справи в діях ОСОБА_3 при купівлі об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки відсутні ознаки його недобросовісності. У матеріалах справи не міститься підтвердження того, що ОСОБА_3 був обізнаний про відчуження ОСОБА_2 нерухомого майна без згоди ОСОБА_1 .
При посвідченні договорів приватним нотаріусом був сформований витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №00023560715 за період з 01 січня 2017 року по 02 серпня 2019 року згідно якого інформація щодо актового запису про шлюб ОСОБА_2 відсутня.
Виходячи з викладеного, враховуючи ненадання позивачем належних та допустимих доказів, які б підтверджували недобросовісність дій відповідача при укладенні договорів купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, суд вважає, що в цьому спорі відсутні підстави для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу недійсними з мотивів, зазначених позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України, відповідно до якої з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 522,40 грн понесених витрат по оплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Яремчанського міського суду від 15 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Фріс Павло Львович, про визнання недійсними договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва та договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , проживає: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_5 ) 2 522,40 грн понесених витрат по оплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               О.О.Томин