Справа № 441/1347/20                                Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/2518/22                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Назар Х.Б.
з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Городоцької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про виділ із частки, що перебуває у спільній частковій власності та користуванні, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності.
В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про уточнення, покликається на те, що ОСОБА_3 після смерті батьків, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 успадкувала 4/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить 213,7 кв.м., фактично в користуванні позивачки станом на 1974 рік перебувало 181,3 кв.м будинку. Рішенням виконавчого комітету від 18.08.1994 року передано у приватну власність ОСОБА_3 приміщення площею 32,2 кв.м., яке входить в частку 4/20.
Крім цього, ОСОБА_3 на підставі рішень виконавчого комітету Городоцької міської ради було передано приміщень площею 110,74 кв.м., що становить 1/10 частину вказаного будинковолодіння і на які ОСОБА_3 зареєструвала право власності у встановленому законом порядку, отримавши в Самбірському МБТІ свідоцтво про право власності. Всього на підставі рішень виконкому Городоцької міської ради, а також свідоцтв про право на спадщину у фактичній власності ОСОБА_3 станом на 2020 рік перебувають приміщення загальною площею 418,7 кв.м., що становить 2/5 частин вказаного будинку, з них на частину приміщень площею 87,8 кв.м. позивачка не зареєструвала право власності, однак отримала у власність такі приміщення на підставі рішень Городоцької міської ради та фактично ними користується. Зазначає, що іншими співвласниками житлового будинку були: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки вказані особи померли, то співвласниками є їхні спадкоємці: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , однак розмір їхніх часток позивачці невідомий. Зазначає, що вказане будинковолодіння фактично розділене між сторонами, проте реального виділу часток між ними немає. Стверджує, що коли вона звернулась до відповідачів про реальний розподіл часток, то з`ясувалось, що інші співвласники спадщину прийняли, але не оформили своїх спадкових прав, крім цього, частина житлового будинку належить Городоцькій міській раді. Вказує, що для визначення можливих варіантів виділу приміщень, якими вона користується, звернулася до ФОП « ОСОБА_12 » для проведення експертного будівельно-технічного дослідження на підставі чого було складено висновок будівельно-технічного дослідження №10-20Д від 30 липня 2020 року та запропоновано варіант виділу частки ОСОБА_3 з врахуванням її частки. З наведених підстав просить:
провести реальний виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності; 
припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 2/5 частин (що згідно правовстановлюючих документів складається з 1/10 частини, 2/20 частин та 4/20 частин (по факту 2/20) у житловому будинку в АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_3 право власності на приміщення у житловому будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 418,7 кв.м., з яких 89,4 кв.м. – житлова площа, 329,3 кв.м. – нежитлова площа в т.ч. набуті нею на підставі рішень виконавчого комітету Городоцької міської ради від 18.08.1994 року №308, від 12.09.1996 року № 597, від 12.12.1996 № 821 та від 11.12.1997р. № 773, і зокрема:
приміщення підвалу: (№3- площею - 6,5 кв.м., №4 – площею 12,9 кв.м., №5 площею 18,8 кв.м., №8 площею 7,7 кв.м., №10 площею 5,6 кв.м., №11 площею 5,7 кв.м., площею 16,3 кв.м.) Всього підвальних приміщень на загальною площею 73,5 кв.м. Коридор 1-7, площею 3,9 кв.м. та 1-1 площею 4,0 кв.м. - у спільному користуванні.
приміщення на першого поверсі (№32 – санвузол площею 2,6 кв.м., №33 – коридор площею 3,3 кв.м., №34 кухня площею 9,5 кв.м., №41 допом. приміщення площею 20,8 кв.м., №45 гараж площею 34,7 кв.м.) Всього загальною площею 81,60 кв.м.
в спільному користуванні залишити коридор 1-22 та сходова клітка, загальною площею 14,4 кв.м., та коридор 1-31 площею 12,6 кв.м., коридор 1-42 площею 6,1 кв.м.
приміщення на другому поверсі ( №57 кімната площею 29,90 кв.м., №58 – кімната площею 16,7 кв.м., №59 санвузол площею 2,50 кв.м., №60 кухня площею 5,9 кв.м., №61 коридор площею 8,10 кв.м., №75 кімната площею 32,10 кв.м.). Всього по другому поверху – 95,20 кв.м. В спільному користуванні залишити коридор 1-54 та сходова клітка, загальною площею 14,4 кв.м.
Нежитлові приміщення першого поверху №76 –торговий зал площею 46,7 кв.м., №77 – торговий зал площею 11,3 кв.м., №78 – торговий зал площею 44,7 кв.м., №79 -коридор площею 10,7 кв.м., №80 – склад площею 17,4 кв.м., №81 – допом. приміщення площею 8,6 кв.м., №82- магазин площею 29 кв.м.
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2022 року оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_3 - задоволено частково.
Проведено реальний виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності у житловому будинку в АДРЕСА_1 .
Виділено в натурі ОСОБА_3 приміщення, зокрема:
підвали:
підвал 6.5 кв.м., підвал 12.9 кв.м, підвал 7.7. кв.м, підвал 5,6 кв.м.; підвал 5.7 кв.м., підвал 16,3 кв.м.; - разом 54.7 кв.м,
коридор 1-7 пл кв.м. та 1-1 пл.4.0 кв.м. – залишити у спільному користуванні.
Приміщення на першому поверсі:
32 Санвузол - 2.6 кв.м.
33 коридор – 3.30 кв.м.
34 кухня – 9.50 кв.м.
35 кімната - 10.70 кв.м.
41 допоміжне приміщення - 20.80 кв.м.
45 гараж – 34.70 кв.м.
Разом по першому поверсі – 81.60 кв.м.
В спільному користуванні залишено коридор 1-22 та сходова клітина, загальною площею 14.4 кв.м., коридор 1-31 площею 12.6 кв.м.; коридор 1-42 площею 6.1 кв.м.;
Приміщення другого поверху :
57 кімната – 29.90 кв.м.
58 кімната - 16.70 кв.м.
59 санвузол - 2.50 кв.м.
60 кухня - 5.90 кв.м.
61 коридор - 8.10 кв.м.
75 кімната – 32.10 кв.м.
Всього по другому поверсі 95.20 кв.м.
Нежитлові приміщення першого поверху згідно поверхневого плану та змін від 18.02.1998 року : загальною площею 168.40 кв.м.
В спільному користуванні залишено коридор 1- 54 та сходова клітка, загальною площею 14.4 кв.м.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на приміщення :
підвал 6.5 кв.м., підвал 12.9 кв.м., підвал 7.7. кв.м., підвал 5,6 кв.м., підвал 5.7 кв.м., підвал 16,3 кв.м. - разом 54.7 кв.м.
Приміщення на першому поверсі:
32 Санвузол - 2.6 кв.м.
33 коридор – 3.30 кв.м.
34 кухня – 9.50 кв.м.
35 кімната - 10.70 кв.м.
41 допоміжне приміщення - 20.80 кв.м.
45 гараж – 34.70 кв.м.
Разом по першому поверсі – 81.60 кв.м.
приміщення другого поверху :
57 кімната – 29.90 кв.м.
58 кімната - 16.70 кв.м.;
59 санвузол - 2.50 кв.м.;
60 кухня - 5.90 кв.м.;
61 коридор - 9.10 кв.м.;
75 кімната – 32.10 кв.м.;
Всього по другому поверсі 95.20 кв.м.
Визнано також право власності на:
нежитлові приміщення першого поверху за фактичним користуванням, що складають загальною площею 51 кв.м. (11.3 кв.м.+10.7 кв.м+29 кв.м.) та 117.4 кв.м., (46.7кв.м. +44.7 кв.м. +17.4 кв.м. +8.6 кв.м).
Відмовлено ОСОБА_3 у визнанні права власності на підвал 18.8 кв.м.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 2/5 частин (що згідно правовстановлюючих документів складається з 1/10 частини, 2/20 частин та 4/20 частин (по факту 2/20) у житловому будинку в АДРЕСА_1 .
Стягнуто з Городоцької міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 з кожного по 1500 грн в дольовому порядку судового збору.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апелянт вказує, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що їй належить 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки свідоцтва про право на спадщину видані на ім`я ОСОБА_13 , а не ОСОБА_14 , більше того жодних доказів того, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_7 матеріали справи не містять. Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та передав у власність позивачки інші приміщення ніж ті, які вона просила. Стверджує, що позивачка не погоджувала з нею відкриття у житловому будинку магазину, торгових залів, складу, дозвільні документи на зайняття підприємницькою діяльністю за вказаною адресою у позивачки відсутні. Вважає, що підвальні приміщення є власністю співвласників будинку та розпорядження такими приміщеннями здійснюється лише за їх спільною згодою, проте відповідач, як співвласник згоди не надавала. Стверджує, що висновок експертного-будівельного дослідження насправді був проведений не ФОП « ОСОБА_12 », а ОСОБА_15 , проте доказів про наявність договору підряду матеріали справи не містять. Наголошує, що вона заявляла клопотання про виклик експерта в судове засідання для з`ясування обставин проведення такого дослідження та надання ним пояснень, однак судом було проігнороване таке клопотання. Вважає, що висновок експерта однобічний, план містить помилки і нечіткі розміри, а відтак не може вважатись належним та допустимим доказом у справі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а відтак його законність та обґрунтованість в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачці належить на праві власності 1/10 частини, 2/20 частин та 4/20 частин (по факту 2/20) у житловому будинку в АДРЕСА_1 , що становить загальну площу 418,7 м2, з яких 89,4 м2 – житлова площа, 329,3 м2 – нежитлова площа, що складається з площі приміщень, які успадковані позивачкою та набуті нею на підставі рішень виконавчого комітету Городоцької міської ради від 18.08.1994 №308, від 12.09.1996 №597, від 12.12.1996 №821 та від 11.12.1997. №773, зокрема площею 87,8 кв.м. (11,3 кв.м.(коридор,) +10,7 (коридор) +65,8 (підвальні приміщення), які позивачка згідно з чинним законодавством вправі реально виділити та припинити право на належну їй частку у житловому будинку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Матеріалами справи безспірно підтверджується, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_16 серії НОМЕР_1 , виданого 03.10.1950 р. та копією свідоцтва про одруження НОМЕР_2 , виданого 09.02.1960 р., яким підтверджується зміна її прізвища, що спростовує доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також доводів апелянта про те, що ОСОБА_3 не вправі претендувати на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки не є їхньою донькою.
Судом першої інстанції встановлено, що матері позивачки, ОСОБА_7 на праві власності належало 4/20 житлового будинку в АДРЕСА_1 (до зміни номеру будинок АДРЕСА_2 ). 
Зміна номеру житлового будинку підтверджується довідкою Гордоцького відділу комунального господарства за 1967 рік №110 про те, що після перенумерації будинковолодінь м. Городок житловий будинок АДРЕСА_2 став № 9, що спростовує доводи апелянта про те, що будинок АДРЕСА_3 це один і цей же житловий будинок, номер якого було змінено з № 7 на № 9.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на будівлю, виданого 22.02.1952 року, будинковолодіння в АДРЕСА_2 дійсно належить ОСОБА_7 на праві власності в розмірі 4/20 частини будинку в ідеальних долях.
З матеріалів справи також вбачається, що рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради депутатів трудящих від 20 вересня 1952 року №23 «Про встановлення права власності на будівлі м. Городок» вирішено визнати право особистої власності на будинку на АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_7 в розмірі 4/20 частин в ідеальних долях.
Судом встановлено, що матір позивачки ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкоємцями після її смерті були донька, ОСОБА_16 та чоловік, ОСОБА_8 .
Матеріалами спадкової справи підтверджується, що після смерті ОСОБА_7 кожен зі спадкоємців успадкував по 2/20 ідеальних частин від частки ОСОБА_7 у вказаному житловому будинку та отримав свідоцтва про право на спадщину на належні їм частки.
Колегія суддів зазначає, що згідно з реєстраційним посвідченням, виданим Самбірським Міжміським бюро технічної інвентаризації 19.03.1968 року підтверджується належність на праві власності ОСОБА_16 4/20 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке недійсним в судовому порядку не визнавалося, а відтак є чинним. 
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Довідкою Самбірського МБТІ від 26.11.1973 року співвласниками житлового будинку в АДРЕСА_1 станом на 1973 рік були: ОСОБА_8 -2/20 частини, ОСОБА_16 – 2/20 частини, ОСОБА_9 – 2/20 частини, ОСОБА_17 – 1/20 частини, ОСОБА_10 - 3/20 частини, а також Городоцька міська рада - 10/20 частин.
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 є його донька – ОСОБА_3 , яка, як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину, виданого 25.12.1973 року, успадкувала належну йому на праві власності частку, що становила 2/20 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , і на підставі згаданого свідоцтва про право на спадщину Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації від 22.04.1974 року ОСОБА_3 було видано реєстраційне посвідчення, яким підтверджено, що 2/20 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на праві особистої власності.
З врахуванням встановлених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 01.01.1974 року ОСОБА_3 належало право власності на 4/20 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
Колегія суддів зазначає, що вищезазначені свідоцтва про право на спадщину, видані ОСОБА_3 нотаріальною конторою, згадані вище реєстраційні посвідчення про право власності на частку ОСОБА_3 у будинковолодінні АДРЕСА_1 , незаконними чи недійсними в судовому порядку не визнавалися, є чинними, а відтак безспірно підтверджують належність ОСОБА_3 на праві особистої власності частки у цьому будинковолодінні. 
З журналу внутрішніх обмірів площі будинку АДРЕСА_1 , що є складовою частиною інвентаризаційної справи вбачається, що загальна площа будинку станом на 1970 роки становила 1068.50 кв.м, а відтак частка ОСОБА_3 та частка ОСОБА_8 , яку після його смерті успадкувала позивачка, становила 213.7 кв.м, однак станом на 1974 рік така реально становила 181.3 кв.м. 
В подальшому, рішенням Городоцької міської ради №125 від 09.04.1992 року ОСОБА_3 передано підвальні приміщення, які перебували раніше в користуванні Городоцького рай вузлу зв`язку, якими є приміщення (3, 4, 5, 10, 11, 12), загальною площею 65.8 кв.м.
Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради від 18.04.1994 року №308 ОСОБА_3 передано (повернуто) у приватну власність вилучену площу 32.2 кв.м в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , підставою для повернення виконком зазначив те, що кімната площею 32.2 кв.м згідно рішення виконкому від 20.09.1951 року належала на праві особистої власності її матері ОСОБА_7 .
Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради від 12.09.1996 року №597 ОСОБА_3 , як спадкоємцю ОСОБА_7 , передано приміщення, яке займала НАСК «Оранта» площею 79.4 кв.м та приміщення територіального центру площею 53.6 кв.м, підставою такої передачі була заява ОСОБА_3 про повернення частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , при розгляді якої виконком Городоцької міської ради народних депутатів встановив, що ціле будинковолодіння АДРЕСА_1 належало на праві приватної власності ОСОБА_18 (батькові матері заявниці).
Фактично ОСОБА_3 , як спадкоємцю ОСОБА_7 , ці приміщення були повернуті у власність. 
Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради №821 від 12.12.1996 року внесено зміни у рішення №597 від 12.09.1996 року, змінено площу приміщення з 79.4 кв.м на 64.6 кв.м, що становить 1/17 частину від усього будинковолодіння, а рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради №773 від 11.12.1997 року внесено зміни у рішення №597 від 12.09.1996 року, змінено розмір площі, що передається у власність із 53.6 на 44.6 кв.м. 
З врахуванням вищезгаданих рішень виконавчого комітету Городоцької міської ради, Городоцькою міською радою прийнято рішення №375 від 13.08.1998 року, яким ОСОБА_3 передано у приватну власність частину приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 110.74 кв.м, що становила 1/10 частину вказаного житлового будинку, після знесення стін (перегородок) площа вказаних приміщень становить 117.4 кв.м.
Свідоцтвом про право власності серії КММ №002733, виданим 25.09.1998 року Львівським ОДКБТІ та ЕО підтверджується, що 1/10 частина будинку в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_3 на праві власності. 
Колегія суддів вважає, що вирішуючи цей спір слід врахувати те, що вищезазначені рішення Городоцької міської ради та виконавчого комітету Городоцької міської ради, якими передавалися (поверталися) ОСОБА_3 приміщення, Городоцькою міською радою не відмінялися, ніким, в тому числі і іншими співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , в тому числі і апелянтом, в судовому порядку не оспорювалися і незаконними в судовому порядку не визнавалися, а відтак є чинними, а доводи апелянта про те, що вищезазначені рішення є незаконними, і що вона не погоджується з такими рішеннями виконкому Городоцької міської ради, За вищенаведеного не можуть братися судом до уваги.
З відповіді Городоцької міської ради Львівської області на заяву ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право власності на 1/10 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 120 кв.м, до складу якої входять приміщення згідно технічного паспорту №№ 3, 4,5,10,11,12, 75,77, 79, вбачається, що зазначені у заяві рішення, зокрема Городоцької міської ради №125 від 09.04.1992 року, яким ОСОБА_3 передані підвальні приміщення, які перебували раніше в користуванні Городоцького райвузла зв`язку №№№3, 4, 5, 10, 11,12); рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради № 308 від 18.08.1994 року щодо передачі ОСОБА_3 у приватну власність приміщення будинку АДРЕСА_1 площею 32.2 кв.м на даний момент є чинними, в судовому порядку не оскаржувались, вказані приміщення фактично використовуються ОСОБА_3 , з часу їх передачі, у тому числі приміщення №77 та 79 (площами 11.3 кв.м та 10 кв.м), які знаходяться між приміщеннями 76 та 78 і вказаний факт Городоцькою міською радою не оспорюється. 
Слід зазначити і те, що рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2022 року Городоцькою міською радою Львівської області не оскаржується, що свідчить про те, що Городоцька міська рада погодилася з висновками суду щодо розміру часток, належних ОСОБА_3 у цьому житловому будинку і належної їй площі у цьому будинку.
Згідно з технічним паспортом, складеним у 2014 році та перевіреним у 2020 році, загальна площа житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 2020 рік становить 1164 кв.м., площа належних ОСОБА_3 приміщень становить 418,7 кв.м, що становить 2/5 частини вказаного житлового будинку.
Ні розмір загальної площі житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 2020 рік, ні розмір площі належних ОСОБА_3 приміщень у житловому будинку АДРЕСА_1 станом на 2020 рік, ні розмір належної їй ідеальної частки у житловому будинку, апелянтом не спростовано належними та допустимими доказами, успадкована позивачкою частка після смерті матері та батька підтверджується правовстановлюючими документами, які недійсними в судовому порядку не визнавалися, і, як встановлено судом, з такими позовними вимогами апелянт до суду не зверталася.
Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної сумісної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Стаття 365 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частина 3 ст. 358 ЦК України передбачає, що кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього від має право вимагати від інших співвласників, які користуються і володіють спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Майно, що є у спільній часткові власності, може бути поділене натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. (ч. ч.1, 2 ст. 367 ЦК України).
Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та виділяючи їй конкретні приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції врахував висновок будівельно – технічного дослідження №10-20 від 30.07.2020 року, з якого вбачається, що ідеальна частка приміщень, належних ОСОБА_3 , з врахуванням реєстраційних посвідчень про право власності на належні їй частки, виданих спадкоємцю ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_7 та батька ОСОБА_8 , які недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак є чинними, становить 2/5, загальна площа приміщень становить 418.7 кв.м, з яких 89.4 кв.м – житлова площа, 329,3 кв.м – загальна площа. 
Висновком будівельно-технічного дослідження №10-20Д від 30.07.2020 року запропоновано варіант виділення ОСОБА_3 частки в розмірі 2/5 житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 , з яким і погодився суд першої інстанції. 
Підвал (додаток 1, підвал зелене штрихування).
3-підвал 6.5 кв.м.
4-підвал 12.9 кв.м.
5-підвал 18.8 кв.м.
8- підвал 7.7 кв.м.
10- підвал 5.6 кв.м.
11-підвал5.7 кв.м.
12 – підвал 16.3 кв.м.
Разом - 73.5 кв.м.
Коридор 1-7, пл.. 3.9 кв.м. та 1-1 пл. 4.0 кв.м. у спільному користуванні. (Додаток 1, підвал, синє штрихування).
Перший поверх (Додаток 1, 1 поверх, зелене штрихування)
32 санвузол - 2.60 кв.м.
33 коридор – 3.30 кв.м.
34 кухня - 9.50 кв.м.
35 кімната - 10.70 кв.м.
41 допоміжне приміщення – 20.80 кв.м.
45 гараж – 34.70 кв.м.
Всього по першому поверху 81.60 кв.м.
В спільному користуванні залишиться коридор 1-22 та сходова клітка загальною площею 14.4 кв.м. та коридор 1-31 площею 12.6 кв.м., коридор 1-42 площею 6.1 кв.м. (додаток 1 1 поверх, синє штрихування).
Другий поверх (Додакток 1, 2 поверх, зелене штрихування)
57 кімната – 29.90 кв.м.
58 кімната – 16.70 кв.м. 
59 санвузол – 2.50 кв.м.
60 кухня – 5.90 кв.м.
61 коридор – 8.10. кв.м.
75 кімната – 32.10 кв.м.
Всього по другому поверху:
В спільному користуванні залишиться коридор 1-54 та сходова клітка, загальною площею 14.4.кв.м.
(Додаток 1, 2 поверх, синє штрихування)
Нежитлові приміщення (Додаток 1, 1 поверх, зелене штрихування)
76 торговий зал – 46.7 кв.м.
77 торговий зал – 11.3 кв.м.
78 торговий зал – 44.7 кв.м.
79 торговий зал – 10.7 кв.м.
80 склад – 17.4 кв.м.
81 допоміжне приміщення – 8.6 кв.м.
82 магазин – 29 кв.м.
Всього по нежитлових приміщеннях – 164.4. кв.м.
Разом в будинку по будинку – 418.7 кв.м.
(ідеальна частка – 465.7 кв.м.)
Частка ОСОБА_3 по підвалу 87.2 кв.м +3,9/2 = 89.3 кв.м. менша за ідеальну (95.5 кв.м.) на 6,2 кв.м.
Частка ОСОБА_3 по 1,2 –му поверхах та нежитлових приміщеннях (345.2 кв.м. +34.9/2=362.7 кв.м.) менша за ідеальну (370.2 м.кв) на 7.5 м.кв.
Загальна частка ОСОБА_3 становитиме: (418.7+55.4/4/1164.2х100%=37.2%.)
Компенсація ОСОБА_3 за відхилення від ідеальної частки 2.8% може бути порахована лише після виділення часток усіх співвласників.
Визначаючи варіант виділення ОСОБА_3 належної їй частки 2/5 житлового будинку АДРЕСА_1 , судовий експерт виходив з можливості реального виділення цієї частки у житловому будинку, що спростовує доводи апелянта про неможливість виділу частки позивачки в натурі, оскільки частка, яку позивач просить виділити, як вважає апелянт, не є відокремленою. 
Колегія суддів враховує те, що заперечуючи щодо можливості реального виділу в натурі частки, належної позивачці у будинку АДРЕСА_1 , та вважаючи такий неможливим, заперечуючи щодо запропонованого експертом варіанту виділення позивачці 2/5 частини житлового будинку, ОСОБА_1 на спростування висновку будівельно – технічного дослідження №10-20Д від 30.07.2020 року не надала іншого висновку, який би передбачав неможливість виділу 2/5 частки, належної позивачці у житловому будинку, чи передбачав би інший варіант виділу 2/5 частки, належної позивачці. 
А відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який реально виділив частку ОСОБА_3 , що згідно з правовстановлюючими документами становить 2/5 у житловому будинку АДРЕСА_1 , врахувавши висновок будівельно – технічного дослідження №10-20Д від 30.07.2020 року, складений судовим експертом Качайло Б.В.
Зважаючи на те, що свідоцтвами про право на спадщину, реєстраційними посвідченнями про право власності, свідоцтвом про право власності ОСОБА_3 на 1/10 частину будинковолодіння, виданим на підставі рішення виконкому Городоцької міської ради №375 від 13.08.1998 року, визначено лише розмір часток, належних ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 , в цілому, з врахуванням житлової площі та загальної площі, до якої відноситься площа і підвальних приміщень житлового будинку, то при виділі позивачці конкретних приміщень у житловому будинку слід врахувати, що їй у житловому будинку належать приміщення загальною площею 418.7 кв.м, а тому судом вірно враховано і підвальні приміщення. 
Житловий будинок в частках належить кільком співвласникам, довідкою Самбірського МБТІ підтверджується, що частки співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 є визначеними, а відтак будинок перебуває у спільній частковій власності його співвласників, розмір належних їм часток є визначений, що спростовує доводи апелянта про те, що підвальні приміщення і інші допоміжні приміщення є спільній сумісній власності всіх співвласників. 
Стаття 525 ЦК в редакції 1963 року передбачає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим – день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 548 ЦК в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Стаття 549 ЦК в редакції 1963 року передбачає дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Чинний ЦК України передбачає, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.( ч.1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України).
Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
За вищенаведеного та з огляду на те, що залучені до участі у справі відповідачі, як спадкоємці, прийняли спадщину після смерті спадкодавців в тих частках, що належали їм на день смерті у житловому будинку АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про неналежність відповідачів, залучених до участі у справі. 
З матеріалів справи, із заведених спадкових справ після смерті інших співвласників житлового будинку вбачається, що не усі спадкоємці, прийнявши спадщину, оформили право власності на належні їм частки в порядку спадкування після смерті спадкодавців, що є правом спадкоємців, а не їх обов`язком, і з огляду на прийняття спадкоємцями спадщини, те, що від спадщини вони не відмовлялися, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 пред`явила позов до неналежних відповідачів.
З огляду на те, що свідоцтвами про право на спадщину, виданими ОСОБА_3 , реєстраційними посвідченнями про реєстрацію права власності, свідоцтвом про право власності ОСОБА_3 на 1/10 частину будинковолодіння, виданим на підставі рішення виконкому Городоцької міської ради №375 від 13.08.1998 року, підтверджується належність ОСОБА_3 лише часток у житловому будинку АДРЕСА_1 , то суд першої інстанції, виділивши у натурі приміщення, що становлять частку позивачки у житловому будинку АДРЕСА_1 , вірно визнав за ОСОБА_3 право власності на виділені конкретні приміщення у житловому будинку із зазначенням їх площі та припинив право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 2/5 частини у цьому житловому будинку.
Заперечуючи щодо висновку будівельно-технічного дослідження №10-20Д від 30.07.2020 року, складеного судовим експертом Качайло Б.В., який апелянт вважає необґрунтованим, таким, що складений у невідповідності до належної позивачці частки, і яка, як вважає апелянт, визначена судом невірно, а відтак вважає неправомірним виділ судом в натурі частки позивачки, апелянт, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких своїх тверджень.
Вважаючи висновок будівельно-технічного дослідження №10-20Д від 30.07.2020 року, складений судовим експертом Качайло Б.В., необґрунтованим, апелянт не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції іншого висновку на спростування висновку будівельно-технічного дослідження №10-20Д від 30.07.2020 року, складеного судовим експертом Качайло Б.В., з яким не погоджується, не запропонувала іншого варіанту реального виділу частки позивачки.
Слід зазначити і те, що апелянт ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не зверталася до суду з клопотанням про призначення судом будівельно-технічної експертизи. 
Що стосується доводів апелянта про використання частини приміщень для здійснення підприємницької діяльності, для розташування торгових залів, на що, як стверджує апелянт, вона як співвласник житлового будинку, згоди не надавала, то зазначені обставини не впливають на висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 , оскільки не впливають на виділ частки та визнання за ОСОБА_3 права власності на виділені приміщення.
Крім цього, з приводу неправомірності здійснення підприємницької діяльності, неправомірності розташування у будинку торгових залів, незаконної зміни функціональних призначень приміщень будівлі, апелянт до компетентних органів з цього приводу не зверталася, рішення компетентних органів з цього приводу в матеріалах справи відсутні, і такі, як вважає колегія суддів, не впливають на вирішення спору по суті позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 23.03.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк