ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 січня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/9190/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:
                                        судді - доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1    

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року в адміністративній справі № 160/9190/22

за позовом ОСОБА_1  

до   Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області         

про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 04.03.2022 № 238 о/с «По особовому складу» в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- поновити її на посаді старшого інспектора інформаційної підтримки Синельниківського районного управління поліції з 06.03.2022;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на її користь суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.03.2022 по день поновлення на службі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням суду, позивач  подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким її позов задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що звільнятися з Національної поліції наміру не мала, рапорт про звільнення був нею написаний під емоційним тиском з урахуванням того, що почалася військова агресія Російської Федерації проти України, вона є одинокою матір`ю та самостійно виховує дитину, існувала загроза життю дитини, яку потрібно було відвезти до безпечного місця.
У відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів  статті 311 КАС України  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
04 березня 2022 року старшим інспектором сектору інформаційної підтримки Синельниківського районного управління поліції майором поліції Маховською Людмилою Сергіївною складено рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням з 05.03.2022 року. У вказаному рапорті зазначено, що ОСОБА_1 претензій до працівників кадрового забезпечення з питань звільнення не має. (а.с. 21 зворотний бік)
У той же день 04 березня 2022 року наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №238 о/с звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) старшого інспектора сектору інформаційної підтримки Синельниківського районного управління поліції майора поліції ОСОБА_1 , з 05.03.2022 року. (а.с. 16)
Вважаючи зазначений наказ відповідача протиправним, позивач 01 липня 2022 року звернулась до суду з цим позовом.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення позивача на звільнення з Національної поліції викладено нею у рапорті від 04 березня 2022 року, в якому вона чітко визначила дату, з якої бажає звільнитися – 05 березня 2022 року. Саме з цієї дати позивач і була звільнена. Заяву про відкликання рапорту позивач подала вже після видання спірного наказу, а тому це не впливає на вирішення спору. Рапортів про надання відпустки або з проханням відрядити до територіального підрозділу поліції іншого регіону країни до управління кадрового забезпечення від позивача не надходило.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Розглядаючи позов по суті спору, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем строк звернення до суду не порушений, оскільки наказ про звільнення їй вручений лише 14 червня 2022 року, а з позовом до суду вона звернулась 01 липня 2022 року, тобто в межах місячного строку.
Натомість, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Проте, частиною третьою  статті 122 КАС України  передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже,  КАС України  передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій  статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою  статті 122 КАС України.

Наведені норми свідчать про те, що строк для звернення до суду з позовом у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби становить один місяць та починає обчислюватись з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Згідно з частиною першою  статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Стаббігс на інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії").

Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.  Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Зміст статті 122 КАС України свідчить, що строк звернення до суду починається не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати та/або дізнатися про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Відтак, на думку колегії суддів, для  визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом одного місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час,  триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Як зазначалось вище, позивач звільнена з Національної поліції України наказом від 04 березня 2022 року № 238 о/с, до суду звернулась з позовом лише 01 липня 2022 року, тобто з пропуском встановленого чинним законодавством місячного строку.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач у позові зазначила, що перебіг строку звернення до суду у справах про поновлення на посаді повинен обчислюватися з дня вручення працівнику копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, зазначивши, що таку правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 400/5829/21. Крім того, зазначила, що строк звернення до суду також пропущений нею у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та перебуванням позивача на території західної України. Наказ про звільнення вона отримала лише 14 червня 2022 року.

Матеріали справи не містять доказів вручення позивачу спірного наказу раніше.

Разом з тим, 30 березня 2022 року позивач зверталась із заявою до відповідача про скасування наказу ГУНП від 04 березня 2022 року № 238 о/с, яким її було звільнено, та поновлення її на посаді. За змістом заяви позивач чітко зазначила, що була звільнена з Національної поліції України з 05 березня 2022 року наказом від 04 березня 2022 року № 238 о/с і просила скасувати саме цей наказ, який вона оскаржує і у справі, що переглядається апеляційним судом. Також у заяві позивач підтвердила подання нею 04 березня 2022 року рапорта про звільнення за власним бажанням. (а.с. 20)

З огляду на вказане колегія суддів доходить висновку, що позивач дізналась про своє звільнення та існування спірного наказу щонайменше 30 березня 2022 року, у зв`язку з чим перебіг строку звернення до суду повинен обчислюватися з 31 березня 2022 року як наступного дня після першої чітко встановленої дати, коли позивач дізналась про порушення своїх прав

Водночас звернення адвоката із запитом до відповідача про видачу наказу про звільнення у червні 2022 року, на яке посилається позивач, підтверджує лише дату, з якої вона почала вчиняти дії по захисту своїх прав та інтересів.

Натомість позивач мала реальну та об`єктивну можливість у перебачений ч. 5 ст. 122 КАС України строк виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо подання позову, проте цього не зробила. 
Отже, у справі, що переглядається, позивач звернулась до адміністративного суду з позовом 01 липня 2022 року, тобто з пропуском місячного строку з дня, коли дізналася про порушення її прав (30 березня 2022 року).
Відповідно до положень частини третьої статті 123 КАС України в редакції, яка є чинною станом на час перегляду справи апеляційним судом, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивачем пропущено встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України строк для звернення до суду з цим адміністративним позовом і заявлені позивачем підстави є неповажними, то це, з огляду на вимоги КАС України, є підставою для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки пропуск строку звернення до суду не дозволяє суду вирішувати позов по суті спору.

При цьому посилання позивача на правову позицію Верховного суду у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 400/5829/21 є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд у зазначеній постанові навпаки зробив висновок, що позивачем за вказаних обставин пропущений строк звернення до суду, а судове рішення було скасовано лише з тих підстав, що у справі відсутні докази надіслання позивачу клопотання Офісу Генерального прокурора про залишення позову без розгляду і відповідно позивач був позбавлений можливості висловити свою позицію щодо зазначеного клопотання, тобто судом був порушений принцип рівності сторін.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Отже, при розгляді справи судом апеляційної інстанції встановлено пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом.
Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою  статті 123 цього Кодексу. 
Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Отже, підстави, визначені статтею 240 КАС України, у випадку їх встановлення судом апеляційної інстанції є імперативними, тобто обов`язковими для скасування судового рішення і залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим суд застосовує приписи ч. 2 ст. 308 КАС України та виходить за межі доводів і вимог апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про залишення позовної заяви без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 315, 317, 319, 321, 322, 327, 329  КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року в адміністративній справі № 160/9190/22 скасувати.
Адміністративний позов позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з тієї ж дати.  

Суддя - доповідач                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко