ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року	Львів	Справа № 380/9154/22 пров. № А/857/16160/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач –                                              Кушнерика М.П.,
суддів –                                                              Курилець А.Р., Мікула О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства оброни України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі № 380/9154/22 (суддя Качур Р.П. м.Львів) за адміністративним  позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

                                                       ВСТАНОВИВ:

У червні 2022, поштовими засобами зв`язку ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 14 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2022 № 45; зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та пов`язаного із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, в розмірі 24.5 розміру прожиткового мінімуму встановленого Законом для працездатних осіб на 01.01.2021 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 15.11.2021 йому встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності. Зазначає, що 15.11.2021 року Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи встановлено, що ступінь втрати працездатності позивача 35 %, з них: 25 % - пов`язані із проходженням військової служби та 10 % - пов`язані із захистом Батьківщини. Зазначив, що право позивача на отримання спірної допомоги визначено п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказав, що захворювання отримав під час проходження військової служби, до дати звільнення і однозначно раніше як через три місяці після звільнення зі служби.          
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано пункт 14 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2022 № 45.
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та пов`язаного із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі, встановленому абз. 1 п. 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким в позові відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено присічний строк реалізації права на призначення одноразової грошової допомоги для військовослужбовців, які звільнені із військової служби, а саме: одноразову грошову допомогу може бути призначено лише у разі, якщо втрату працездатності встановлено не пізніше ніж через три місяця після звільнення військовослужбовця з військової служби. Вказує, що застережень щодо відходу від цього строку з будь-яких причин ні Законом 2011-XII. ні Порядком № 975 не містять.                     
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, законим та таким, що не підлягає скасуванню.      
Третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалася, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України.
Відповідно до витягу з наказу № 125-рс від 29 червня 2021 року позивача звільнено з військової служби у запас згідно підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я).          
Згідно з довідкою Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК № 2 від 15.11.2021 серії 12 ААА № 011639 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35 % згідно свідоцтва про хворобу № 57, з них: 25 % захворювання так, пов`язані з проходженням військової служби; 10 % захворювання так, пов`язані із захистом Батьківщини. Також вказаною довідкою встановлено дату страхового випадку 02.03.2021.
Позивач 08.02.2022 звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою професійної працездатності, 25% пов`язані з проходженням військової служби, та 10 % - пов`язані з захистом Батьківщини.          Листом № С/1299 від 18.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, направив директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги позивачу якому 15.11.2021 встановлено 10 % втрати працездатності.
Згідно з пунктом 14 витягу з протоколу від 08.04.2022 року № 45 Комісія Міністерства оброни України прийняла рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку з тим, що згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06.09.2018 № 2522-VIII) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після її звільнення з військової служби.          
Заявника звільнено з військової служби 09.07.2021, а 15.11.2021 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.          
Крім цього, виплата допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена (передбачено з виконанням обов`язків військової служби).          
Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з позовом.          
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що втрата працездатності позивача відбулася під час проходження військової служби, та пов`язана з проходженням військової служби, а також із захистом Батьківщини. Також суд першої інстанції врахував те, що відповідно до свідоцтва про хворобу №57 від 02.03.2021, Військово-лікарською комісією зроблено висновок про непридатність позивача до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час. Зазначає, що вказаним свідоцтвом встановлено наявність у позивача захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби, а також захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини.                     
          Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов не правильного висновку, виходячи з наступного.          
          Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.          
          Згідно із статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».                    
        Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.          
          Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.          
          Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.          
          Згідно із підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII (у редакції Закону України від 06 вересня 2018 року № 2522-VII, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.          
          Частиною другою статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року.          
          Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.          
          Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).          
          Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.          
          Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.          
          Згідно із пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.          
          Згідно із пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.          
          Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.          
          Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.          
          Згідно із пунктом 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.          
          Застережень щодо відходу від цього строку з будь-яких причин ні Закон № 2011-XII, ні Порядок № 975 не містять.                    
          Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до 06 вересня 2018 році вказана норма не передбачала присічного строку реалізації права на призначення одноразової грошової допомоги і діяла у наступній редакції: «одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності».          
          Проте, на момент встановлення позивачу ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чинним законодавством України не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності після спливу трьох місячного строку після звільнення зі служби.                    
          Як встановлено колегією суддів та підтверджується  матеріалами справи, позивача було звільнено з військової служби з 09.07.2021 року. Після звільнення позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону № 2011-XII, додавши довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 011639 від 15.11.2021 року, де встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35 %, згідно свідоцтва про хворобу № 57, з них 25% захворювання так, пов`язані з проходженням військової служби; 10% захворювання так, пов`язані із захистом Батьківщини.          
          Слід зазначити, що помилковим є висновок суду першої інстанції, про наявність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до свідоцтва про хворобу № 57 від 02.03.2021 року.          
          Оскільки, строк для виплати  одноразової грошової допомоги застосовується з моменту прийняття рішення компетентним органом (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.
Вказаний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 01.12.2022 року у справі № 320/5953/20.          
          Таким чином, з урахуванням положень пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а саме 15.11.2021 року, тобто за межами трьох місячного строку після звільнення позивача з військової служби.          
          Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи позивача про те, що при звільнені йому не були надані документи (зокрема: військовий квиток, наказ про звільнення, свідоцтво про хворобу, інші документи) та він був позбавлений можливості вчасно звернутися за висновком про ступінь втрати працездатності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували дане твердження.           
           Таким чином, вищевикладене дає колегії суддів підстави вважати, що спірне рішення відповідача є правомірними, а, відтак, апеляційна скарга підлягає до задоволення, відмовивши в задоволенні позову, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.           
           Відповідно до положень ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.             
           З врахуванням усіх наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволені позову.          
          
          Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, КАС суд,

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задоволити.     
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі № 380/9154/22 – скасувати, та прийняти нове, яким ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула