ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року 
м. Київ

справа № 160/14029/20
адміністративне провадження № К/9901/43678/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Семененка Я.В. (доповідача), суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю. у справі №160/14029/20 за позовом Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» про стягнення податкового боргу, -
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до суду із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» податкового боргу у сумі 5 238 502, 30 грн, який виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань, що були донараховані контролюючим органом та самостійно визначені платником податків.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» подало до суду зустрічний позов, в якому просило: визнати дії посадових осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки діяльності ТОВ «Промислові ремонти» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт перевірки від 20.12.2019 №17774/04-36-05-20/40799891 протиправними; визнати податкове повідомлення-рішення форми "Р" № 0003970520 від 12.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання платника податків на прибуток в розмірі 1 925 397, 50 грн, з яких: 1 540 318, 00 грн - основний платіж і штрафна санкція в сумі 385 079, 50 грн - протиправним та скасувати з дати його прийняття; визнати податкове повідомлення-рішення № 0003950520 від 12.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання платника податків по податку на додану вартість в розмірі 2 139 330, 00 грн, з яких: 1 711 464, 00 грн - основний платіж і 427 866, 00 грн, - штрафна санкція протиправним та скасувати з дати його прийняття; відмовити у задоволенні позовної заяви ГУ ДПС у Дніпропетровській області до ТОВ «Промислові ремонти» про стягнення податкового боргу і штрафних санкцій з рахунків у банках, які обслуговують платника податків у розмірі 5 238 502, 30 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у задоволення позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «Промислові ремонти» задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми Р №0003970520 від 12.02.2020; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми Р №0003950520 від 12.02.2020. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що структуру податкового боргу, який заявлено контролюючим органом до стягнення, становлять податкові зобов`язання, що нараховані підприємству на підставі податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження у зустрічній позовній заяві. Суд указав, що оскільки податкові повідомлення-рішення оскаржуються у судовому порядку, то донараховані контролюючим органом податкові зобов`язання не можливо вважати узгодженими. 
Задовольняючи зустрічний позов ТОВ «Промислові ремонти» суд фактично виходив з того, що встановлені обставинами справи свідчать про реальність господарських операцій, які не визнаються відповідачем за зустрічним позовом та підтвердження цих операцій належним чином оформленими первинними документами.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі скасовано та прийнято нову постанову.
У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Промислові ремонти» відмовлено.
Позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено. Стягнуто з ТОВ «Промислові ремонти» податковий борг у сумі 5 238 502, 30 грн на користь держави шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, що обслуговують такого платника податків.
Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи установлено:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» зареєстроване в якості юридичної особи 01.09.2016 та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
Основним видом економічної діяльності позивача є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення.
На підставі наказу від 07.11.2019 № 1170-п Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Промислові ремонти».
За результатами проведеної перевірки складено акт від 20.12.2019 №17774/04-36-05-20/40799891, яким встановлені наступні порушення:
- пп.134.1.1 п.134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, у результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік у сумі 1 540 318, 00 грн;
- п. 185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.201.1, п. 201.4, п. 201.7 ст.201 Податкового кодексу України №2755- VІ 02.12.2010, у результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 1 711 464 00 грн за листопад 2017 року.
Висновки акту перевірки обґрунтовані нереальністю здійснення господарських операцій ТОВ «Промислові ремонти» по взаємовідносинам з ТОВ "Продукт Групп» у період з 01.01.2017 по 31.12.2017. Нереальність господарських операцій контролюючий орган пов`язує з тим, що послуги/роботи, які надавалися ТОВ "Продукт Групп» не властиві для його діяльності, основним видом якої є неспеціалізована оптова торгівля. ТОВ "Продукт Групп» не має технічних умов та необхідних ресурсів для виконання робіт, які декларувалися ТОВ «Промислові ремонти». Крім цього, відносно керівника (засновника) ТОВ "Продукт Групп» судом ухвалено вирок щодо визнання останнього винним у фіктивному підприємництві, а саме створення суб`єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності. Послуги/роботи, які надавалися ТОВ "Продукт Групп» на адресу ТОВ «Промислові ремонти» не придбавалися ТОВ "Продукт Групп по ланцюгу постачання.
Тому, контролюючим органом зроблено висновок про неправомірність формування ТОВ «Промислові ремонти» витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Продукт Групп».
На підставі акту перевірки від 20.12.2019 №17774/04-36-05-20/40799891 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесені наступні податкові повідомлення-рішення:
- форми Р від 12.02.2020 №0003950520, яким ТОВ «Промислові ремонти» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 2 139 330, 00 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 1 711 464 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 427 866 грн;
- форми Р від 12.02.2020 №0003970520, яким ТОВ «Промислові ремонти» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 925 397, 50 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 1 540 318, 00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 385 079, 50 грн.
Указані податкові повідомлення-рішення 13.02.2020 були направленні на юридичну адресу ТОВ "Промислові ремонти" та 24.03.2020 повернуті без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було сформовано податкову вимогу форми Ю від 13.04.2020 № 28365-57/83 на суму 5 386 936, 30 грн, яку направлено за податковою адресою ТОВ "Промислові ремонти" та повернуто без вручення за закінченням терміну зберігання.
Указана сума боргу згідно з інтегрованими картками складалася: із податкових зобов`язань на загальну суму 4 064 727, 50 грн, визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями; донарахованої пені на загальну суму 1  322 208,8 грн за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.
Не сплата відповідачем за первісним позовом у добровільному порядку податкової заборгованості, яка станом на час звернення контролюючим органом із позовом до суду (враховуючи здійснення підприємством оплати) становила 5238502,30 грн, є підставою для звернення контролюючого органу до суду із цим позовом. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
ТОВ «Промислові ремонти», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні позову контролюючого органу.
Відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови у справ не були враховані висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі 815/2946/13-а, від 28.08.2018 у справі №804/12763/13-а, від 05.06.2018 у справі №2а-1570/6063/12, від 24.04.2018 у справі №813/8500/13-а, від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 27.02.2018 у справі №813/1766/17 у подібних правовідносинах. 
Указує на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, а саме: статей 8, 9, 19, 41,42, 55, 57, 59, 61, 68, 124, 129 Конституції України, пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4, ст. 5, пп. 14.1.175. п. 14.1. статей 14, 42, 44, 57 Податкового кодексу України та з порушення норм процесуального права, зокрема, статей 2, 3, 7, 8, 9, 13, 44, 46, 48, 52, 56, 57, 72-79, 90, 94, 99, 126, 127, 295, 296, 301, 307, 309, 313, 322 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, як таке, що є законними та обгрунтованим.
Верховний Суд ухвалою від 20.12.2021 відкрив касаційне провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з частинами першої - третьою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16 липня 1999 року підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Верховний Суд зазначає, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені  пунктами 1,  4-7  частини третьої статті 353,  абзацом другим  частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частини 2, 3 статті 341 КАС України).
Обґрунтовуючи довід про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої    статті 328 КАС України, скаржник посилається на обставини неврахування судом апеляційної інстанції практики Верховного Суду, викладеної у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі 815/2946/13-а, від 28.08.2018 у справі №804/12763/13-а, від 05.06.2018 у справі №2а-1570/6063/12, від 24.04.2018 у справі №813/8500/13-а, від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 27.02.2018 у справі №813/1766/17 у подібних правовідносинах. Проте Суд звертає увагу на те, що скаржник посилається на правові позиції Верховного Суду, пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування у цій справі норм права, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Суд зауважує, що у цих постановах Верховним Судом сформовано загальний підхід щодо дослідження реальності господарських операцій та вимоги до їх документального підтвердження первинними документами в контексті застосування норм статті 198 ПК України.
Суд зазначає, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суб`єкт господарювання повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Надаючи правову оцінку  спірним правовідносинам щодо неузгодженості податкових зобов`язань, які заявлені контролюючим органом до стягнення, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно із п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У відповідності із п.42.5 ст.42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Як установлено судами та не заперечується сторонами, у спірному випадку податкові повідомлення - рішення 13.02.2020 були направленні на юридичну адресу ТОВ "Промислові ремонти" та 24.03.2020 повернуті без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Отже, враховуючи правила передбачені п.42.5 ст.42 ПК України, податкові повідомлення-рішення вважаються врученими ТОВ "Промислові ремонти" 24.03.2020.
Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Водночас, ТОВ "Промислові ремонти" визначені контролюючим органом податкові зобов`язання у строки, передбачені п.57.3 ст.57 ПК України, сплачені не були, процедуру адміністративного чи судового оскарження, у ті ж строки, розпочато не було.
Таким чином, грошове зобов`язання, визначене контролюючим органом, набуло статусу податкового боргу.
Як обгрунтовано ураховано судом апеляційної інстанції, звернення в подальшому до суду з позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень поза визначеними строками, не може змінювати статус грошового зобов`язання, а саме змінити з узгодженого на не узгоджене грошове зобов`язання, оскільки такої можливості Податковим кодексом України не передбачено. Тобто, якщо на момент звернення до суду грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого, то факт звернення до суду не може змінити статус такого грошового зобов`язання.
Таким чином, ураховуючи дату прийняття податкових повідомлень-рішень, дату їх направлення підприємству та дату звернення підприємством із зустрічним позовом щодо оскарження цих податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про неузгодженість грошових зобов`язань, що визначені в оскаржуваних ППР.
Щодо висновків суду апеляційної інстанції про нереальність господарських операцій, встановлені судами обставини справи свідчать про те, що 29.09.2017 між ТОВ "Промислові ремонти"  (замовник) та ТОВ "Продукт Групп" (виконавець) було укладено договір №56, відповідно до умов якого виконавець за завданням замовника зобов`язується за плату розробити та передати у власність останньому технологічну документацію з безпечного виготовлення та/або ремонту технологічного обладнання, надалі іменується "технічна документація", а замовник зобов`язується прийняти розроблену виконавцем технічну документацію та оплатити роботи.   
Специфікацією №1 від 29.09.2017, яка є додатком до договору №56 від 29.09.2017,   було визначено найменування робіт та кількість послуг.
Протоколом погодження договірної ціни № 1 від 29.09.2017, сторони домовились, що сума за надані послуги в розрізі конкретних послуг сукупно становить 10 268 784, 00 грн з ПДВ.
На виконання даного договору були складені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): від 16.11.2017 №№ ОУ-1116/19, ОУ -1116/10, ОУ -1116/11, ОУ -1116/12, ОУ -1116/13, ОУ-1116/14, ОУ - 1116/15, ОУ - 1116/16, ОУ - 1116/17, ОУ - 1116/18; ВІДЖ 20.11.2017 №№ ОУ-1120/02, ОУ-1120/03, ОУ-1120/04, ОУ-1120/05, ОУ-1120/06, ОУ-1120/07, ОУ-1120/08, ОУ-1120/09, ОУ-1120/10, ОУ-1120/11, ОУ-1120/12, ОУ-1120/13, ОУ-1120/14, ОУ-1120/15, ОУ-1120/16, ОУ-1120/17, ОУ-1120/18, ОУ-1120/19, ОУ-1120/20, ОУ-1120/21, ОУ-1120/22, ОУ-1120/23, ОУ-1120/24, ОУ-1120/25, ОУ-1120/26, ОУ-1120/27, ОУ-1120/28, ОУ-1120/29, ОУ-1120/30, ОУ-1120/31, ОУ-1120/32, ОУ-1120/33, ОУ-1120/34, ОУ-1120/35, ОУ-1120/36, ОУ-1120/37, ОУ-1120/38, ОУ-1120/39, ОУ-1120/40, ОУ-1120/41, ОУ-1120/43, ОУ-1120/44, ОУ-1120/46, ОУ-1120/47, ОУ-1120/48; від 28.11.2017 року №№ ОУ-1128/03, ОУ-1128/04, ОУ-1128/05, ОУ-1128/06, ОУ-1128/07, ОУ-1128/08, ОУ-1128/09, ОУ-11208/10, ОУ-1128/11, ОУ-1128/12, ОУ-1128/13, ОУ-1128/14, ОУ-1128/15, ОУ-1128/16, ОУ-1128/17, ОУ-1128/18, ОУ-1128/19, ОУ-1128/20, ОУ-1128/21, ОУ-1128/22, ОУ-1128/23, ОУ-1128/24, ОУ-1128/25, ОУ-1128/26, ОУ-1128/27, ОУ-1128/28, ОУ-1128/29, ОУ-1128/30, ОУ-1128/31, ОУ-1128/32, ОУ-1128/33, ОУ-1128/34, а також податкові накладні: від 16.11.2017 року №№ 427, 428, 429, 430, 431, 432, 433, 434,435, 436; від 20.11.2017 №№ 318, 319, 320, 321, 322, 323, 324, 325, 326, 327, 328, 329, 330, 331, 332, 333, 334, 335, 336, 337, 338, 339, 340, 341, 342, 343, 344, 345, 346, 347, 348, 349, 350, 351, 352, 353, 354, 355, 356, 358, 360, 363, 365, 367, 369, 372, 374, 376, 384, 381; від 28.11.2017 року №№ 359, 361, 362, 364, 366, 368, 370, 371, 373, 375, 377, 380, 382, 386, 388, 391, 393, 394, 395, 396, 397, 398, 399, 400, 401, 402, 403, 404, 405, 406, 407.
Розрахунки між сторонами здійснювалися шляхом видачі простого векселя АА №2817779 на суму 10 268 784 грн, що підтверджується актом приймання-передачі векселів від 12.02.2018 та актом про вексельний платіж від 12.02.2018.
Як же зазначалося судом, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність. При цьому, первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції, може бути визнаний документ лише за умови наявності у ньому обов`язкових реквізитів, що визначені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У спірному випадку надані документи від імені ТОВ "Продукт Групп" (договір, акти здачі-прийняття робіт) підписані ОСОБА_1 , як директором цього Товариства.
Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року (т.3 а.с.19) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205 КК України. Протиправні умисні дії ОСОБА_1 полягали у створенні суб`єкта підприємницької діяльності ТОВ "Продукт Групп" з метою прикриття незаконною діяльності, вчиненні за попередньою змовою групою осіб та призвели до того, що не встановлені органом досудового розслідування особи отримали можливість здійснювати фінансові операції за межами податкового контролю від імені формально призначеного замовника та директором в порушення встановленого законодавством порядку. Слідством встановлено, що ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що здійснювати заявлену в статуті ТОВ "Продукт Групп" фінансово-господарську діяльність та працювати (фактично виконувати обов`язки) на посаді директора товариства не буде, з корисних мотивів передала свої документи для здійснення реєстрації ТОВ "Продукт Групп". Свою вину у скоєному злочині ОСОБА_1 визнала у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року скасовано, а кримінальне провадження закрито, у зв`язку із скасуванням кримінальної відповідальності за діяння, вчинене ОСОБА_1 . При цьому, судом апеляційної інстанції визнано обґрунтованими всі висновки суду першої інстанції, що стосуються діяння, яке вчинено ОСОБА_1 .
Водночас, скасування вироку Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у зв`язку з скасуванням кримінальної відповідальності, вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягає у створенні фіктивного підприємства, судом апеляційної інстанції було підтверджено.
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що первинні документи по спірним господарським операціям підписані від імені особи, яка до діяльності ТОВ "Продукт Групп" відношення не мала, а отже такі документи не несуть доказовості відносно змісту господарських операцій та не можуть бути підставою для відображення таких операцій в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.
Також, судом апеляційної інстанції установлено, що основним видом задекларованої діяльності ТОВ "Продукт Групп" є неспеціалізована оптова торгівля, в той же час, на адресу позивача, згідно укладеного договору, ТОВ "Продукт Групп" виконувало роботи по розробці технологічної документації з безпечного виготовлення та/або ремонту технологічного обладнання.
Тобто, задекларовані види діяльності ТОВ "Продукт Групп" не відповідають змісту зобов`язань, які взяті ТОВ "Продукт Групп" на умовах укладеного з позивачем договору.
Також, апеляційним судом обгрунтовано звернуто увагу на обсяги роботи, які зазначені в актах здачі-приймання робіт, вартість яких становить понад 10 000 000,0 грн, та період часу за який вони були виконані (усі акти здачі-приймання робіт датовані листопадом 2017 року), враховуючи те, що кількість працівників ТОВ "Продукт Групп" становила 5 осіб.
Отже, встановлені обставини справи, які свідчать про те, що особа, від імені якої підписано первинні документи з боку ТОВ "Продукт Групп", заперечує своє відношення до діяльності цього Товариства; про невідповідність задекларованих видів діяльності тій роботі, яку виконувало ТОВ "Продукт Групп"; обсяги роботи та час її виконання, враховуючи наявні виробничі ресурси ТОВ "Продукт Групп", у своїй сукупності, давали контролюючому органу підстави для висновку щодо нереальності цих господарських операцій, а первинні документи, за цими операціями, є неправомірно складеними та носять формальний характер.
Відтак, ураховуючи наявність у відповідача податкового боргу, який у добровільному порядку останнім не сплачується, приймаючи до уваги заходи, які вживалися податковим органом щодо погашення податкового боргу (направлення податкової вимоги), враховуючи повноваження податкового органу, які визначено п.95.1 - 95.3 ст.95 ПК України щодо стягнення податного боргу, колегія суддів погоджує висновок апеляційного суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення податкового боргу. 
Дослідивши доводи та вимоги касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає, що жодних обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права в касаційній скарзі скаржником не наведено. 
Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, передбачені пунктом 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, не знайшли свого підтвердження.
Решта доводів заявника касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовує, натомість зводиться виключно до переоцінки встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених  статтею 341 КАС України.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча  пункт 1 статті 6 Конвенції  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд, враховуючи норми  Податкового кодексу України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень.
З огляду на наведене, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - залишенню без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» залишити без задоволення.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі №160/14029/20 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач                                                                            І.В. Дашутін

Судді                                                                                                                                   О.О. Шишов
                                                                                          
                                                                                                                             М.М. Яковенко