ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 731/299/22                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Савенко А.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 лютого 2023 року                                                                                            м. Київ

          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від "13" жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- скасувати постанову поліцейського СПД №1 Прилуцького районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернігівській області Рустамова Е.Р. серії БАВ №477271 від 08 серпня 2022 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП та закрити провадження по справі;
- скасувати постанову поліцейського СПД №1 Прилуцького районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернігівській області Саяпіна В.О. серії БАВ №419014 від 08 серпня 2022 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн за порушення ч. 5 ст. 121 КУпАП та закрити провадження по справі;
Також, позивач просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат щодо   сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вказані постанови прийняті з порушенням норм чинного законодавства, за правопорушення, які ним не вчинялися. Відомості, які вказані в постановах, не відповідають дійсним обставинам справи, адже склад адміністративних правопорушень відсутній. Більше того, позивач стверджував, що спірні постанови складалися не 08 серпня 2022 року, оскільки спроби працівників поліції зафіксувати подію правопорушення здійснювалися 13 серпня 2022 року, підтвердженням чого є відповідні виправлення у змісті постанов. Належні докази на підтвердження обставин події правопорушення відсутні, оскільки відомості щодо технічного засобу фіксації зміст постанов не містить.
Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від "13" жовтня 2022 р. позов задоволено.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних доказів, які б підтверджували правомірність його дій, не спростував викладені позивачем обставини, тим самим не довів правомірність прийнятих ним рішень про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження понесених ним судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Оскільки відповідачем не надано до суду доказів неспівмірності вказаних витрат, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, відповідач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції застосував ст. 134 КАС України без урахування висновку Верховного Суду, зокрема у справі №0240/2505/18-а (постанова від 29.04.2020), яким вказано на необхідність перевірки документів про сплату адвокатських послуг вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», а також без урахування висновків Верховного Суду, зокрема, у постанові від 07.05.2020 (справа №32/3271/19) стосовно документів, які підтверджують оплачені послуги на правничу допомогу.
Також скаржник вказав на те, що не погоджується з витратами на професійну правову допомогу, оскільки сума заявлена в договорі є завищеною та неспівмірною з обсягом виконаних робіт представником позивна.
Крім того, на думку скаржника, позивач не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не надав акт виконаних робіт, чим не підтвердив скільки послуг адвокатом надано позивачеві, у зв`язку з чим суд першої інстанції неправильно застосував ч. 4 ст. 134 КАС У країни.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
У судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 08 серпня 2022 року серії БАВ №419014 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, у зв`язку з тим, що 08 червня 2022 року о 22 год. 53 хв. в смт Варва по вул. Шевченка позивач керував транспортним засобом без мотошолому, чим порушив п. 2.3. г) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП (а.с. 53).
Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення від 08 серпня 2022 року серії БАВ №477271 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн у зв`язку з тим, що позивач 08 червня 2022 року о 22 год. 53 хв. в смт Варва по вул. Шевченка керував мопедом марки «HONDA TACT AF 30» не маючи права на керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1. а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 52).
Вважаючи вказані постанови протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судових витрат з правничої допомоги за рахунок його бюджетних асигнувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зауважує, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При цьому, згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження судових витрат на правничу допомогу подано наступні документи:
- витяг з договору про надання правничої допомоги №7, укладеного 27 серпня 2022 року між адвокатом Ріпкою І.В. та ОСОБА_1., предметом якого є представництво та захист інтересів клієнта в усіх судах першої інстанції у справі про скасування постанов про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП. Розділом 4 даного Договору визначено фіксований розмір оплати вартості правової допомоги у сумі 5 000 грн, також порядок такої оплати (а.с. 16-17).
- розрахункову квитанцію від 27 серпня 2022 року серії ББАП 437614 на суму 5 000 грн, видану ОСОБА_1 адвокатом Ріпкою І.В. за надання правничої допомоги (а.с. 18);
- розписку, видану 27 серпня 2022 року адвокатом Ріпкою І.В., на підтвердження отримання від клієнта ОСОБА_1 гонорару в розмірі 5 000 грн (а.с. 19).
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на частини шосту, сьому статті 134 КАС України, якими встановлено право суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, за умови недотримання критеріїв співмірності.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 520/14230/19, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21.
Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подав. 
Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Дослідивши докази про надання правничої допомоги, подані позивачем, а також враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо зменшення стягнення таких витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, за результатами розгляду цієї справи, є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг.
Колегія суддів також ураховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься, зокрема, у додатковій постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 826/841/17.
Доводи скаржника про те, що витрати на професійну правову допомогу в договорі про надання правничої допомоги є завищеними та неспівмірними з обсягом виконаних робіт представником позивна, колегія суддів відхиляє, оскільки розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.
Аналогічна позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Що  стосується доводів  скаржника про те, що позивач не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не надав акт виконаних робіт, чим не підтвердив скільки послуг адвокатом надано позивачеві, у зв`язку з чим суд першої інстанції неправильно застосував ч. 4 ст. 134 КАС У країни, то колегія суддів їх також відхиляє, адже подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Аналогічна позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Однак, як зазначалось, відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подав, тому вказані доводи є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального та процесуального права.
Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від "13" жовтня 2022 р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена.
 Головуючий суддя  Судді:	 Л.Т. Черпіцька  Я.Б. Глущенко  О.Є. Пилипенко