КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року місто Київ
Справа 753/3890/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/30/2023
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
судді доповідача Желепи О.В. 
суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання Вєтчінової О. О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року (у складі судді Котвицького В.Л., повне судове рішення складено 15 липня 2022 року)
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, -
 
в с т а н о в и в :
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2010 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2020.
Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.
Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 15000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання цієї позовної заяви і до повноліття дітей.
Відповідач ОСОБА_2 09.04.2021 подав зустрічний позов, в якому просив визначити місце проживання дітей з ним та стягнути з ОСОБА_1 на його користь на утримання спільних дітей аліменти у розмірі 5000,00 грн. щомісячно на кожну дитину.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2007 року. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_5 .
Сторони 12.11.2010 зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис №1672. Після реєстрації шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_6 .
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2020 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу сторони спільно домовились про те, що діти будуть проживати з матір`ю, а позивач як батько братиме участь у їх вихованні.
Під час проживання з дітьми відповідач ОСОБА_1 20.05.2020 вчинила фізичне насильство по відношенню до старшої дочки ОСОБА_7 , у зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після вчинення фізичного насильства, внаслідок сильного психоемоційного потрясіння дочка ОСОБА_5 почала проживати з батьком та категорично відмовляється від того, щоб повернутись жити до матері, побоюючись останньої. В той же час молодша дочка ОСОБА_6 залишилась проживати з матір`ю. В результаті такого розриву діти страждають, оскільки діти проживали разом з самого народження та ніколи не розлучались. Враховуючи те, що діти є рідними сестрами вони повинні зростати разом, оскільки для роз`єднання сестер немає жодних обґрунтованих підстав, більше того навіть періодичні зустрічі та спілкування засобами зв`язку не заповнять того, розриву який може утворитись між дітьми.
Разом з цим, як під час спільного проживання сторонами, так і під час окремого проживання, що було зумовлено припиненням шлюбних відносин, а також навіть після роз`єднання дітей, позивач ОСОБА_2 приймає активну участь у житті обох дочок, цікавиться станом їх здоров`я, інтересами, успіхами та навчанням у школі.
Після того, як старша дочка ОСОБА_5 з травня 2020 року почала проживати разом з батьком, він здійснив повне забезпечення потреб дитини, перевів у нову школу за місцем проживання, організував відвідування гуртків, приділяє увагу навчанню, повністю придбав новий гардероб.
Стосовно молодшої дочки, ОСОБА_8 , позивач як батько все одно намагається в силу настрою дитину спілкуватись з дочкою будь-якими засоби зв`язку, бачитись з нею, проте дочка негативно налаштована проти нього та висловлює зовсім не дитяче невдоволення по відношенню до батька, тим самим ймовірніше повторюючи вислови матері.
На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив задовольнити зустрічний позов.
До суду 05.05.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей з 01.04.2019.
Ухвалою суду від 02.06.2021 прийнято у провадження та об`єднано в одне провадження первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 к., з їх індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 22 лютого 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з  ОСОБА_2   в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 80 к.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Позовні вимоги  ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів - задоволеночастково.
Визначено місце проживання  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком -   ОСОБА_2 .
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  на утримання  ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 к., з їх індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 09квітня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з  ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2 судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дітей у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 80 к.
Стягнуто з  ОСОБА_1   в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 80 к.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 29 серпня 2022 року ОСОБА_1 , згідно поштової відмітки, направила безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання - в повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що ті обставини справи які суд вважав доведеними є недоведені та спростовуються наявними доказами. Висновок про вчинення нею насильства щодо старшої дочки спростовуються постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2021 року. Суд безпідставно проігнорував висновок служби у справах Дітей, щодо недоцільності визначати їх місце проживання з батьком. Суд не навів в рішенні в чому полягала необґрунтованість такого висновку. Скарга також містить доводи про те, що дочка ОСОБА_5 не була заслухана судом. Позивач вказує на те, що дочка ОСОБА_9 проживає з нею, а тому суд безпідставно відмовив їй в позові про стягнення аліментів на утримання обох дітей. 
Не погодився з рішенням, відповідач ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просив про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким просив задовольнити його зустрічний позов в повному обсязі, визначити місце проживання дітей з ним та стягнути з ОСОБА_1 на їх утримання аліменти, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. В апеляційній скарзі посилається на те, що факт вчинення насильства матір`ю над дитиною доведено, висновок служби у справах дітей носить дорадчий характер та не є обов`язковим, а тому апелянт вважає , що в найкращих інтересах обох дітей буде визначення місця проживання з ним. Просить врахувати, що ОСОБА_11 чинить йому перешкоди в спілкуванні з молодшою дочкою. 
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалити рішення , яким дітей залишити проживати з нею, та стягнути на їх утримання аліменти, задовольнивши її позов. В задоволенні скарги відповідача просила відмовити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_12 просили задовольнити скаргу відповідача, визначити місце проживання дітей з ним, а з матері стягнути аліменти на їх утримання. В задоволенні апеляційної скарги позивачки просили відмовити.
Представник  Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації підтримала наданий раніше висновок службою, та вважала, що в інтересах дітей їм краще проживати з матір`ю.
 
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Щодо визначення місця проживання дітей:
 
Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
 
Задовольняючи частково  зустрічний позов про визначення місця проживання дітей,  суд вважав встановленими такі обставини.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2010 року та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2020 шлюб розірвано.
Як вбачається із свідоцтв про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_9 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_13 .
Після розірвання шлюбу сторони спільно домовились про те, що діти будуть проживати з матір`ю, а позивач як батько буде  брати  участь у їх вихованні.
Під час проживання з дітьми відповідач ОСОБА_1 , 20.05.2020 вчинила фізичне насильство по відношенню до старшої дочки ОСОБА_7 , у зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після вчинення фізичного насильства, внаслідок сильного психоемоційного потрясіння дочка ОСОБА_5 почала проживати з батьком та категорично відмовляється від того, щоб повернутись жити до матері, побоюючись останньої.
Відповідно до Висновку про визначення місця проживання дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 23.12.2021 за №101-9790/02, беручи до уваги думку дітей, рекомендації комісії (протокол від 09.12.2021 № 23), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дітей, райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає, що визначення місця проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, ОСОБА_2 є недоцільним.
Судом встановлено, що після того, як сторони почали проживати окремо, діти залишились проживати із матір`ю, однак після вчинення останньою психологічного насильства відносно старшої доньки ОСОБА_9 , та стала проживати разом з батьком. З наданих до суду письмових доказів, вбачається, що старша дочка ОСОБА_9 не хоче проживати з матір`ю та хоче проживати з батьком ОСОБА_2 .
Також, відповідно до зазначеного висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації було встановлено, що батьком для проживання, розвитку та навчання дітей створено належні умови. Працівниками служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації обстежено житлово-побутові умови проживання, про що складено відповідний акт від 21.07.2021. Встановлено, що зазначене житло з усіма комунальними зручностями, чисте та охайне, повноцінно оснащене меблями та побутовою технікою. У трикімнатній квартирі для дітей створено необхідні умови для проживання, навчання, розвитку та виховання. Батько має самостійний дохід для утримання та забезпечення дітей.
Крім того, на засіданні комісії була заслухана думка дітей. ОСОБА_5 зазначила, що дуже ображена на матір, хоче проживати з батьком без сестри та матері. ОСОБА_6 зазначила, що під час проживання повною родиною батьки постійно сварилися, батько ображав матір, перевагу віддає проживанню з матір`ю, але хоче спілкуватися зі старшою сестрою ОСОБА_9 .
З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, характеристики обох батьків, а також зважаючи на вік дітей, суд встановив, що місцем проживання, останніх, на даний час доцільно визначити наступним чином: визначити місце проживання ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_2 та визначити місце проживання ОСОБА_8 з матір`ю ОСОБА_1 .
Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є не доведеними, а висновки суду, про доцільність визначення місця проживання однієї дитини з батьком, а іншої з матір`ю не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.
Розглядаючи справу щодо місця проживання дитини, суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зауважив, до при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).
У § 54 рішення 0СПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.
Відповідно до частини першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо місця її проживання.
Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь - якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей наділяє суд повноваженнями надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.
Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.
При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
 
     Апеляційним судом встановлено, що старшій дочці сторін на час ухвалення рішення вже виповнилось 12 років.
Разом з тим, суд не надав можливості дитині висловити свою думку, щодо визначення місця її проживання, а лише виходив з пояснень, які були викладені у висновку служби у справах дітей.
   Заслухавши під час апеляційного розгляду  неповнолітню ОСОБА_3 , суд встановив, що дівчинка в травні 2020 року стала проживати з батьком, так як була ображена на матір, через сварку. Проте під час проживання з батьком зрозуміла, що хоче проживати з мамою та сестрою і 01 серпня 2022 року переїхала проживати до матері. Таке рішення було пов`язане в тому числі і з тим, що їй не подобалось як батько готує, а також відсутність достатньої уваги, оскільки батько не дуже цікавився її справами та життям, більше часу вона проводила сама.
Надаючи оцінку висновку служби у справах дітей, відповідно до якого, остання не вважала за доцільне визначати місце проживання дітей з батьком, суд не навів обґрунтованих доводів тому, чому такий висновок не відповідав інтересам дітей,  чому двох неповнолітніх сестер потрібно розділити та визначити місце проживання старшої дитини з батьком, а молодшої з мамою.
Суд ухвалив рішення, лише врахувавши один випадок конфлікту матері з старшою дочкою та не встановив дійсні стосунки матері з дитиною, а також ухвалюючи рішення в липні 2022 року, не поцікавився у дитини її відношенням до такого конфлікту та думкою, щодо визначення місця її проживання.
Констатуючи факт вчинення матір`ю фізичного насильства по відношенню до старшої дочки, суд не врахував, що відповідно до постанови Броварського  міськрайонного суду Київської області  від 27 січня  2021 року вбачається, що протокол був складений з приводу вчинення психологічного насильства та насильства економічного характеру, що виразилося у нецензурних висловлюваннях матері та у її вислові на адресу старшої дочки "покинути будинок", після того, як остання сказала, що буде жити з батьком. Провадження в справі було закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Аналізуючи вказану постанову та інші наявні докази у справі, суд встановив, що випадок який мав місце в червні 2020 року не свідчить про те, що перебування дітей з матір`ю є небезпечним, або негативно буде впливати на їх виховання. Зі змісту постанови суду вбачається, що конфлікт виник внаслідок того, що подружжя яке розлучилось не змогло в цивілізований спосіб вирішити всі спірні питання щодо поділу їх майна та утримання та виховання дітей. Емоційний стан позивача на фоні конфлікту з чоловіком , який досяг свого апогею, спровокував і вчинення негативної поведінки до дитини.
Разом з тим матеріали справи не містять доказів, що позивач постійно негативно ставилась до дітей, вчиняла щодо них будь-яке насильство, та не брала участі у їх вихованні, не піклувалась про них, не дбала про їх розвиток, навчання , не цікавилась їх життям. 
За обставинами даної справи встановлено, що діти  проживають з матір`ю, яка піклується про їх здоров`я та виховання, діти знаходяться в стійкому позитивному середовищі, старша дитина ОСОБА_5 висловила своє бажання проживати з матір`ю, пояснила своє рішення переїхати до батька дитячою образою на маму.
За наданим висновком  служби у справах дітей, щодо доцільності визначення місця проживання дітей з батьком, встановлена недоцільність такого визначення.
Судом не встановлено, що залишаючись проживати з матір`ю, діти не отримають належного виховання та догляду, або , що існує реальний ризик спричинення будь-якої форми насильства щодо неповнолітніх дітей.
Доводи відповідача про те, що в нього кращі умови, а діти наразі проживають з матір`ю в будинку, який за договором дарування належить позивачці, проте він оскаржує дійсність такого договору наразі в судах, і якщо він виграє спір, то у позивача не буде де проживати з дітьми, колегія суддів не приймає, оскільки на переконання суду вказані твердження відображають дійсне відношення батька до своїх дітей та свідчать про те, що останній більш зацікавлений у вирішенні майнових спорів з позивачем, а не в тому, щоб постійно дбати та виховувати, а також утримувати двох дітей.
   За вищевикладених обставин, а також враховуючи, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення, не надав належної оцінки дійсним взаєминам батьків та дітей, не з`ясував на час ухвалення рішення думку старшої дитини з ким з батьків вона бажає проживати постійно, та дійшов до помилкового висновку, що визначення місця проживання однієї дочки з батьком , а іншої з матір`ю буде відповідати їх найкращим інтересам.
Суд не врахував, що обидві дівчинки мають стійкий психологічний зв`язок як сестри, люблять одна одну, мають потребу в постійному спілкуванні, що вбачається з їх пояснень, які вони висловлювали працівникам служби у справах дітей.
Враховуючи, вищевикладене апеляційний суд встановив, що в найкращих інтересах дітей, буде щоб вони залишились проживати з матір`ю.
      З приводу вирішення позову про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.
За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Приписами ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
         Суд встановив, що на час звернення позивача з позовом неповнолітня ОСОБА_5 проживала з батьком, а ОСОБА_15 з матір`ю
Суд встановив, що позивачем не доведено правові підстави для стягнення аліментів на утримання дітей за минулий період з 01 квітня 2019 року.
Також , з огляду на те, що суд визначив місце проживання дітей, однієї з матір`ю, а іншої з батьком, суд присудив до стягнення кожному з батьків аліменти на утримання дітей по 5 000 грн. з часу їх звернення до суду.
 
Колегія суддів погоджується з висновком, щодо відсутності підстав для стягнення аліментів з батька за минулий період, з огляду на таке:
 
Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років
 
Суду не надано доказів, що позивач вживала заходів для отримання коштів на утримання дітей до звернення її з позовом, а тому висновок суду в цій частині відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.
 
З врахуванням того, що за результатами апеляційного перегляду, суд вважав за доцільне , щоб діти проживали з матір`ю, а зустрічний позов відповідача про визначення місця проживання дітей з ним залишив без задоволення, колегія суддів встановила, що відповідач ОСОБА_10 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання меншої дочки з часу звернення позивача до суду з 22 лютого 2021 року, а на утримання старшої дочки ОСОБА_9 з 01 серпня 2021 року, так як саме в серпні місяці старша дочка повернулась проживати до матері і знаходиться на її утриманні.
 
Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, апеляційний суд встановив, що присудження аліментів на кожну дитину в розмірі 5000 грн. буде відповідати їх найкращим інтересам.
 
З матеріалів справи вбачається, що станом на жовтень 2021 року відповідач працював  в ТОВ "АВ СПОЛ Лідер" його дохід за 5 місяців склав 26 000 грн.  
Посилання відповідача на те, що за час розгляду справи він звільнений з посади  директора ТОВ "АВ СПОЛ Лідер" і єдиним його доходом є пенсія в розмірі 7 668 грн,  колегія суддів не приймає, оскільки суду не було надано доказів про звільнення.
Крім того, заявляючи зустрічний позов про стягнення аліментів, відповідач вважав, що позивачка, щоб забезпечити належний рівень проживання старшої дочки має сплачувати аліменти саме в розмірі 5000 грн.
Колегія суддів встановила, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів,  які б свідчили про те, що він не має фінансової можливості сплачувати на утримання кожної своєї дитини по 5 000 грн.
При цьому суд також враховує, що відповідно до загально доступної інформації Міністерства Фінансів, середній розмір заробітної платив  по м. Києву (в регіоні де проживає відповідач) станом на 01 січня 2023 року становить 21 000 грн.
 
Таким чином, відповідач , який зобов`язаний утримувати своїх дітей має можливість змінити роботу, працевлаштуватись та заробляти кошти в достатньому розмірі, щоб сплачувати на утримання кожної дитини 5 000 грн.
Стягнення аліментів в меншому розмірі призведе до порушення прав неповнолітніх дітей та не буде відповідати їх найкращим інтересам.
Суд також зазначає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на кожну дитину 15 000 грн не можуть бути задоволені, тому, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей. Відповідно позивач заявляючи такий розмір аліментів мала довести, що кожна дитина з урахуванням стану її здоров`я інших особливостей , їх віку, потребує щомісячно 30 000 грн., оскільки позивач також зобов`язана утримувати своїх дітей.
Таких доказів суду не надано, а тому з урахуванням того, що відповідач в суді першої інстанції вважав , що аліменти мають бути присуджені кожному з батьків в розмірі 5000 грн., щоб забезпечити їх гармонійний розвиток, а з часу ухвалення рішення в країні відбулись інфляційні процеси і на даний час на 5 000 грн. можна купити значно менше  продуктів харчування і одягу, та інших необхідних послуг та товарів, необхідних дітям, присудження аліментів в меншому розміру буде не відповідати загальним засадам розумності та справедливості, а також не буде відповідати найкращим інтересам неповнолітніх дітей. 
Відповідно до ч.1  ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалено за не повно встановлених обставин справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, ті обставини справи, які суд вважав встановленими є не доведеними,  а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким:
в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,  - відмовити.
Позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 к. щомісячно на кожну дитину, з їх індексацією відповідно до закону. На утримання ОСОБА_8   , починаючи з 22 лютого 2021 року та до досягнення нею повноліття. На утримання ОСОБА_7 з 01 серпня 2022 року та до досягнення нею повноліття.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
 
Враховуючи те, що апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, відсутні підстави для присудження на його користь понесених ним судових витрат.
Апеляційна скарга позивача частково задовольняється судом, а тому відповідач відповідно до ст. 141 ЦПК України зобов`язаний компенсувати позивачці  1235 грн. 60 коп. сплаченого нею судового збору.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, - відмовити.
 
Позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.
 
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 к. щомісячно на кожну дитину, з їх індексацією відповідно до закону. На утримання ОСОБА_8   , починаючи з 22 лютого 2021 року та до досягнення нею повноліття. На утримання ОСОБА_7 з 01 серпня 2022 року та до досягнення нею повноліття.
 
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 1235 грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 02 лютого 2023 року.

Головуючий                                                                                       О.В. Желепа
 
Судді:                                                                                                  В.А. Кравець
 
                                                                                                             О.Ф. Мазурик