П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

                25 січня 2023 року                                                                                                        місто Київ
Єдиний унікальний номер справи 362/7393/19
Номер провадження 22-ц/824/1370/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
 
за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.
вивчивши апеляційну скаргу  Борта Павла Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кравченко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів, 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору № 18/05 про виконання ремонтних робіт від 18 травня 2019 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 187 500 грн. вартості робіт, 147 008 грн. 38 коп. вартості будівельних матеріалів та 24 917 грн. 81 коп. пені за прострочення виконання робіт.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір № 18/05 про виконання ремонтних робіт, на виконання вимог якого, замовником сплачено 75 % вартості договору у сумі 187 500 грн. Виконати погоджені сторонами ремонтні роботи відповідач зобов`язався до 18 серпня 2019 року.  
 
В свою чергу, роботи виконані відповідачем, позивач вважає неякісними  та здійснені не в повному обсязі. Крім того, згідно висновку експерта № 823/11-2019 від 25 листопада 2019 року, будівельно-ремонтні роботи з оздоблення стелі та стін в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають вимогам будівельних норм. Таким чином, кошти сплачені ОСОБА_3 в сумі 187 500 грн., останній вважає збитками. Також, до збитків відносяться і кошти в розмірі 147 008 грн. 38 коп., які були витрачені на будівельні матеріали, які використовувалися відповідачем при проведенні ремонтних робіт.
 
Таким чином, позивач вважає, що його позовні вимоги, підлягають задоволенню.
 
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року (т. І а.с. 154-160) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 392 грн. фактично невиконаної роботи по монтажу натяжної стелі; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Борт П.С. в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність, просив заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновком експерта № 823/11-2019 від 25 листопада 2019 року, було встановлено якість проведення відповідачем робіт. Разом з тим, вказаний висновок, не було прийнято до уваги судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.
 
Скаржник зазначає, що 18 травня 2019 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір № 18/05 про виконання ремонтних робіт, на виконання вимог якого, замовником сплачено 75 % вартості договору у сумі 187 500 грн. Умовами вказаного договору сторони погодили, що ремонтні роботи мають бути виконані відповідачем у строк до 18 серпня 2019 року. В свою чергу, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, виконав роботи за вищевказаним договором неякісно та не в повному обсязі.
 
08 листопада 2019 року позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою про розірвання договору № 18/05 про виконання ремонтних робіт від 18 травня 2019 року та повернення сплачених коштів, яка була повернута позивачу без вручення.
 
З метою проведення експертного будівельно-технічного дослідження, 13 листопада 2019 року позивач звернувся до експертної установи. Відповідно до висновку експерта № 823/11-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 25 листопада 2019 року, виконані відповідачем будівельно-ремонтні роботи з оздоблення стелі та стін в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають вимогам будівельних норм, кошти сплачені ОСОБА_3 в сумі 187 500 грн., є збитками. Крім того, до збитків відносяться і кошти в розмірі 147 008 грн. 38 коп., які були витрачені на будівельні матеріали, які використовувалися відповідачем при проведенні ремонтних робіт.
 
Таким чином, на думку скаржника, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, наявні підстави для його розірвання, а також для стягнення коштів сплачених ним на виконання умов договору, коштів вартості будівельних матеріалів та пені за прострочення виконання робіт.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року (т. І а.с. 196-204) апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року в частині суми стягнення вартості невиконаних робіт змінено, визначивши суму яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі 140 680 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року (том ІІ а.с. 79-84) касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у частині позовних вимог про стягнення вартості робіт за договором, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року дану справу прийнято до розгляду та призначено в судове засідання з повідомленням учасників справи.
 
Сторони до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставлення судових повісток повідомлень на їх електронні адреси.
 
24 січня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Борта П.С. в інтересах ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката у іншому судовому засіданні призначеному на 24 січня 2023 року об 10 год. 50 хв. в Дарницькому районному суді міста Києва  по справі № 753/3704/22.
 
Дослідивши вищевказане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з того, що правова позиція скаржника, викладена у поданій ним апеляційній скарзі, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
 
Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
 
Також, колегія суддів враховує, що судові засідання призначені на 27 вересня, 15 листопада, 13 грудня, 10 січня 2023 року були відкладені судом апеляційної інстанції за клопотанням представника скаржника.
 
Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи обмежені строки перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення вартості робіт за договором № 18/05 про виконання ремонтних робіт від 18 травня 2019 року, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині позовних вимог про стягнення вартості робіт за договором № 18/05 про виконання ремонтних робіт від 18 травня 2019 року.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення вартості робіт за договором, суд першої інстанції виходив з відсутності розбіжностей в переліку та обсягу будівельно-монтажних робіт, які фактично виконані в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , та роботи, які зазначені в акті виконаних робіт до договору від 18 травня 2019 року № 18/05, укладеного між сторонами, окрім фактично не виконаної роботи по монтажу натяжної стелі. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що виконання відповідачем робіт, окрім будівельно-монтажних робіт з оздоблення стелі та стін, потребують усунення недоліків, або їх необхідно виконати заново, а також, що виконання відповідачем робіт, окрім будівельно-монтажних робіт з оздоблення стелі та стін, потребують усунення недоліків, або їх необхідно виконати заново, у зв`язку з чим, позивач поніс відповідач поніс відповідні витрати.
 
Щодо вищевказаного висновку суду першої інстанції, слід зазначити наступне.
 
Судом встановлено, що  18 травня 2019 року між ОСОБА_3 (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) укладено договір № 18/05, згідно умов якого, виконавець бере на себе обов`язок виконати якісні ремонтні роботи за адресою: АДРЕСА_1 в строк до 18 серпня 2019 року. У пункті 3.1 договору визначено умови та графік оплати робіт: 25 % вартості цього договору замовник сплачує у день підписання договору в якості передоплати; 25 % вартості договору замовник сплачує виконавцю після виконання 25 % ремонтних робіт згідно кошторису; 25 % вартості договору замовник сплачує виконавцю після виконання 50% ремонтних робіт згідно кошторису; 25 % вартості договору замовник сплачує по завершенню всіх робіт, вказаних в кошторисі, який є невід`ємною частиною цього договору. Ціна за роботи по договору складає 250 000 грн. (п. 3.2). Сума оплат, відповідно до п. 3.1 цього договору: сума предоплати за роботи складає 62 500 грн.; частковий залишок 25 % складає 62 500 грн.; частковий залишок 25 % складає 62 500 грн.; остаточний залишок 25 % складає 62 500 грн. (п. 3.3).  
 
Згідно пункту 4.2 договору, у випадку виявлення недоробок, дефектів, що були допущені з вини виконавця, що призвело до відповідної відмови замовника підписувати акт виконаних робіт, сторони зобов`язані скласти та підписати акт з усунення дефектів, з повним переліком робіт, необхідних для такого усунення, та визначити новий строк приймання-передачі робіт.
 
 Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання своїх зобов`язань (п. 10.1 договору). 
 
Умовами пунктів 9.1, 9.2 договору визначено, що договір може бути розірваний в будь-який час по взаємній угоді сторін, в якій визначаються майнові вимоги сторін (якщо такі мали місце) та розрахунки за ними. Договір може бути розірваний однією із сторін при невиконанні або неналежному виконанні іншою стороною зобов`язань за цим договором, за умови попереднього повідомлення протилежної сторони договору не пізніше як за 15 календарних днів з дати розірвання договору (т. І а.с. 11-12).
 
18 травня 2019 року ОСОБА_2 (замовник) сплатив ФОП ОСОБА_3 (виконавець) 62 500 грн.
 
Згідно розписки від 04 липня 2019 року ОСОБА_3 отримав 15 680 за бетонні роботи. Залишок по роботах складає 3 000 грн. (т. І а.с. 76).
 
Згідно акту виконаних робіт згідно 1 етапу оплати по договору № 18/05, вартість виконаних робіт становить 123 123 грн. 07 коп. 29 липня 2019 року, виконавець, за вказаним актом отримав від замовника оплату в розмірі 62 500 грн. (т. І а.с. 14).
 
08 листопада 2019 року ОСОБА_2 направив на адресу ФОП ОСОБА_3 претензію, у якій повідомив останнього про намір розірвати договрі з підстав невиконання у строки умов договору та неналежного виконання робіт та вимагав повернути сплачені кошти у сумі 187 500 грн.  (т. І а.с. 57, 58).
 
Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).
            
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Згідно частин 1-2 статті 887 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
            
Згідно статті 846 ЦК України  строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
 
Частинами 1, 4 статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
 
Частинами 1-3 статті 849 ЦК України встановлено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
 
Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
 
Згідно статті 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
 
Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.
 
Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
 
Умова договору підряду про звільнення підрядника від відповідальності за певні недоліки роботи не звільняє його від відповідальності за недоліки, які виникли внаслідок умисних дій або бездіяльності підрядника.
 
Підрядник, який надав матеріал для виконання роботи, відповідає за його якість відповідно до положень про відповідальність продавця за товари неналежної якості.
 
Згідно частини 1 статті 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.
 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 18 травня 2019 року між ОСОБА_3 (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) укладено договір № 18/05, згідно умов якого, виконавець бере на себе обов`язок виконати якісні ремонтні роботи за адресою: АДРЕСА_1 в строк до 18 серпня 2019 року. 
 
Пунктом 3.3 договору сторони погодили, що сума оплат, відповідно до п. 3.1 цього договору становить: сума предоплати за роботи - 62 500 грн.; частковий залишок 25 % - 62 500 грн.; частковий залишок 25 %  -  62 500 грн.; остаточний залишок 25 %  -  62 500 грн. 
 
Пунктом 4.2 вказаного договору визначено, що у випадку виявлення недоробок, дефектів, що були допущені з вини виконавця, що призвело до відповідної відмови замовником підписувати акт виконаних робіт, сторони зобов`язані скласти та підписати акт з усунення дефектів, з повним переліком робіт, необхідних для такого усунення, та назначити новий строк приймання-передачі робіт. 
 
Частиною четвертою статті 882 ЦК України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
 
Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою (частина шоста статті 882 ЦК України).
 
З матеріалів справи вбачається, що виконавши монтажні роботи, відповідачем було складено акт виконаних робіт згідно 1 етапу оплати по договору № 18/05 та 29 липня 2019 року та отримано за проведену ним роботу кошти від позивача у сумі 62 500 грн.
 
При цьому, позивач не заявив виконавцю про недоліки виконаних робіт та сплатив обумовлену сторонами суму коштів, чим фактично визнав обсяг та якість цих робіт.
 
Проте, 08 листопада 2019 року позивач направив на адресу відповідача претензію, у якій повідомив останнього про намір розірвати договір з підстав невиконання у строки умов договору та неналежного виконання робіт та вимагав повернути сплачені кошти у сумі 187 500 грн. При цьому, позивач, в порушення вимог ЦК України та умов договору, не скористався правом щодо складення та підписання між сторонами акту про усунення дефектів з повним переліком робіт, необхідних для такого усунення та визначення нового строку приймання-передачі робіт, а надіслана позивачем  претензія, не містила переліку недоліків у роботі виконавця та переліку вартості робіт, необхідних для їх усунення.
 
Крім того, відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
 
Так, на підтвердження недоліків у роботі виконаній відповідачем, позивачем долучено до матеріалів справи висновок експерта № 823/11-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 25 листопада 2019 року. Разом з тим, вказаний висновок, не є належним та допустимим доказом у справі, виходячи з наступного.
 
Положення статей 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
За змістом статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
 
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
 
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19)Велика Палата Верховного Суду вказала на такі особливості застосування статті 78 та частини п`ятої статті 106 ЦПК України: «у висновку будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду… Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ураховуючи те, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 не доведено, що майно, яке відчужувалось за вказаними спірними договорами купівлі продажу майнових прав, укладеними із відповідачами, є ідентичним майну, зазначеному в укладеному з нею договорі купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 25 березня 2010 року».
 
Як вбачається зі змісту висновку експерта № 823/11-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 25 листопада 2019 року, останній складено на підставі заяви ОСОБА_2 від 13 листопада 2019 року щодо проведення експертного будівельно-технічного дослідження. 
 
Однак, у вказаному висновку, виконаному на замовлення учасника справи, в порушення положень ч. 5 ст. 106 ЦПК України не зазначено, що його підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
 
Статтею ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного суду викладеній у постанові від 18 грудня 2019 у справі № 522/1029/18 (14-270цс19).
 
За вказаних обставин, висновок експерта № 823/11-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 25 листопада 2019 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі.
 
Будь-яких клопотань щодо призначення експертизи судами першої та апеляційної інстанції, позивач не заявляв.
 
Інших доказів на підтвердження не проведення відповідачем робіт чи проведення їх неякісно, матеріали справи не містять.
 
На вищевказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача вартості робіт за договором. 
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  Борта Павла Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення вартості робіт за договором скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, про відмову у задоволенні зазначеної вимоги. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова
Судді:                                                                                                           Т.О. Невідома
                       В.А. Нежура