КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
       Єдиний унікальний номер справи: 754/9773/15                 Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
       Номер провадження: 22-ц/824/1907/2022                             Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
01 листопада 2022 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
при секретарі - Качалабі О.О., 
 
розглянувши   у відкритому судовому засіданні в м. Києві  матеріали  цивільної  справи  за   апеляційною  скаргою   Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня                       2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2   про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_2   про визнання кредитного договору недійсним, визнання поруки припиненою, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Деснянський районний суд міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - відповідачі) в якому просило стягнути солідарно з  відповідачів за первісним позовом на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором  у розмірі 966 740,16 грн. 
Позовні  вимоги  обгрунтовувало  тим,  що 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором  № 2706/0308/71-140 від  27.03.2008 року. 
В свою чергу, 15.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за спірним кредитним договором.
Згідно вищезазначеного, відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором  № 2706/0308/71-140  від 27.03.2008 року, який укладено між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк».
Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» вважає, що усі права кредитора за кредитним договором № 2706/0308/71-140  від  27.03.2008 року належать йому.
В позовній заяві ПАТ «Альфа-Банк» звернуло увагу суду на те, що Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та фізична особа - ОСОБА_1 , 27.03.2008 року уклали кредитний договір № 2706/0308/71-140, згідно якого, ВАТ «Сведбанк» надав ОСОБА_1 (далі - позичальник) кредит у розмірі  50 000,00 доларів США, терміном до 27.03.2028 року, а остання, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, зазначені у кредитному договорі.
Умовами кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється - щомісяця, через касу банку, згідно Додатку № 1, що є невід`ємною частиною кредитного договору. В період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячні платежі) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, а також інші витрати відповідно до кредитного договору. Погашення кредитної заборгованості повинно здійснюватися ануїтетними платежами в розмірі              208 доларів США, за Графіком погашення заборгованості по кредиту, згідно кредитного договору № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року, який є Додатком № 1 до даного договору.
Також, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з основного договору, 27.03.2008 року, ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 (далі - поручитель) уклали договір поруки № 2706/0308//71-140-Р-1 за яким, поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року, або можуть виникнути у майбутньому.
Банк посилався на те, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, у ОСОБА_1 , станом на 01.03.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 33 570,33 доларів США, що за курсом НБУ на 01.03.2015 року складає 966 740,16 грн., до якої входить: 932 017,11 грн. - заборгованість за кредитом; 32 588,07 грн. - заборгованість по відсотках; 2 134,98 грн. - пеня. 
В  лютому  2016  року, ОСОБА_1 звернулась  до  суду  із  зустрічним  позовом  про визнання кредитного договору недійсним.
Вимоги  за зустрічним  позовом  мотивувала  тим,  що  в  порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не надав їй, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Крім того, кредитний договір не містить умов про відповідальність банку, що є порушенням її права, як споживача банківських послуг та було введено її в оману.
В подальшому, 20.09.2016 року, до суду з зустрічним позовом про  визнання  поруки  припиненою, звернувся  ОСОБА_2 , в якому зазначив, що   відповідно  до  вимог  ч. 4 ст. 559 ЦК України  вважає  поруку  припиненою,  так  як  банк при настанні строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, (погашення чергової частки кредиту за кредитним договором), в період з жовтня по грудень 2014 року, яке проводилось частково та в неповному обсязі, повинен був звернутися до поручителя з позовною заявою протягом шести місяців, тобто, не пізніше 15.06.2015 року, однак, банк вказаний строк не дотримав та подав позов до суду лише 06.07.2016 року, наслідком чого, як вказує позивач за зустрічним позовом є припинення поруки.  
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01.06.2021 року  позов  ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2   про стягнення заборгованості залишено  без задоволення.
Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, визнання поруки припиненою задоволено частково.
Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за договором поруки № 2706/0308/71-140-Р-1 від 27.03.2008 року.
В задоволенні інших вимог відмовлено.
Не  погоджуючись  із  рішенням  суду  першої  інстанції  в  частині  відмови  у  задоволенні  позовних  вимог ПАТ «Альфа Банк» про  стягнення  заборгованості,  Акціонерне  товариство «Альфа Банк»  оскаржило  його  в  апеляційному  порядку.
В  апеляційній  скарзі,  посилаючись  на  порушення  норм  матеріального  і  процесуального  права,  неповне  з`ясування  судом  обставин,  що  мають  значення  для  справи,  просило  рішення Деснянського районного суду міста Києва від          01.06.2021 року скасувати  в частині відмови у задоволенні позовних вимог первісного позову по стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ухвалити нове рішення, яким первісний позов в цій частині задовольнити  в  повному  обсязі.
В  доводах   апеляційної  скарги апелянт  звертає  увагу апеляційного суду  на   те,  що  суд  першої  інстанції  не  надав  будь-якої  оцінки  розрахунку  заборгованості,  наданому банком,  а  висновки  суду  про  відмову  у  задоволенні  первісного  позову, зроблені виключно на підставі висновку експерта, що  суперечать  положенням  ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК  України.
Крім  того,  вказує  на  неврахуванням Деснянським районним судом міста Києва при розгляді справи  судової  практики Верховного Суду   у  справах  із  аналогічних  правовідносин,  а  саме:  висновків  щодо  застосування  відповідних  норм  права,  викладених  у  постанові Верховного  Суду у складі об`єднаної  палати Касаційного  цивільного  суду  від 23.01.2019  року  у справі № 355/385/17,  у  постанові  Верховного Суду  у  складі  колегії  суддів Першої  судової  палати Касаційного  цивільного  суду  від 21.02.2018  року  у  справі № 750/5477/15-ц,  постанові Верховного Суду  від 11.11.2020 року у справі № 723/602/17,  постанові Верховного  Суду від 05.08.2020 року у справі № 367/786/17.
У  відзиві  на  апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - адвокат Алтабасов Б.Л., доводи,  викладені  в  апеляційній  скарзі  заперечив,  висновок  суду  першої  інстанції  про  відхилення  розрахунку  заборгованості  як  доказу  розміру  заборгованості,  наданого  позивачем за первісним позовом, вважає  законним  і  обгрунтованим.
Рішення  суду  першої  інстанції  в частині позовних  вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа Банк», третя особа: ОСОБА_2   про визнання кредитного договору недійсним, визнання поруки припиненою  в  апеляційному  порядку  не  оскаржується, тому, не  є  предметом  перегляду   в апеляційній інстанції.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду Деснянського районного суду міста Києва від 01.06.2021 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом  першої  інстанції  встановлено,  що  27.03.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізична особа ОСОБА_1 ,  уклали кредитний договір № 2706/0308/71-140, згідно якого, ПАТ «Сведбанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 50 000,00 доларів США на термін до   27.03.2028 року, а остання зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені кредитним договором (том 1 а.с.5-7).
Умовами  кредитного договору  визначено,  що  погашення заборгованості здійснюється - щомісяця, через касу банку згідно Додатку № 1, що є невід`ємною частиною кредитного Договору. В період сплати, відповідач за первісним позовом повинен надавати банку грошові кошти (щомісячні платежі) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, а також інші витрати, згідно кредитного договору. Погашення кредитної заборгованості повинно здійснюватися ануїтетними платежами в розмірі 208 доларів США, за Графіком погашення заборгованості по кредиту, відповідно до умов кредитного договору № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року, який є Додатком № 1 до даного договору (том 1 а.с.8-9).
Пунктом 1.4. кредитного договору, сторонами визначено, що кредитні кошти призначені для розрахунку позичальника по договору купівлі-продажу двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с.5).
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 27.03.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки                                   № 2706/0308/71-140-Р-1.
Також судом встановлено, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитним договором.
В подальшому, 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитним договором (том 1 а.с.21-27).
Згідно укладених договорів, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року, який укладений з      ОСОБА_1 . 
На  підтвердження  розміру  заборгованості  ОСОБА_1 за кредитним договором в  сумі  966 740,16 грн., позивачем за первісним позовом надано  розрахунок  заборгованості за кредитом,  станом  на 01.03.2015  року (том 1 а.с.16).
Ухвалюючи  рішення  про  відмову  в  задоволенні  первісного  позову  про  стягнення  заборгованості, суд  першої  інстанції  виходив  із  того,  що позовні  вимоги  ПАТ «Альфа Банк»  в  установленому  законом  порядку є  недоведеними.
Так, у судовому рішенні від 01.06.2021 року, Деснянський районний суд міста Києва, зазначив, що наданий банком розрахунок заборгованості не може вважатись доказом  у  розумінні  ст.ст. 77-80 ЦПК  України, оскільки цей документ не є первинним документом за змістом вимог Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім  того, суд звернув увагу на те, що при призначенні у справі судових бухгалтерських експертиз,  ПАТ «Альфа Банк» не надано  судовому  експерту  вичерпних  додаткових  матеріалів  для  виконання  дослідження,  а  саме:   виписки  ВАТ «Сведбанк» (ПАТ «Сведбанк») за  всіма  балансовими  аналітичними  рахунками  з  обліку  заборгованості  позичальника  за  кредитним  договором № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року  за  період з 27.03.2008  року  по 01.03.2015  року  включно, в зв`язку з чим, дослідження по призначених судом експертизах, експертами не проводилось.
Колегія  суддів  погоджується  із  вказаними  висновками,  так  як  вони  відповідають   обставинам  справи  і  вимогам  закону.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається в письмовій формі. Договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За приписами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
В редакції ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За правилами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:   1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.    
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України).
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування    (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
З  врахуванням  вказаних  норм  матеріального  і  процесуального  права,  суд  першої  інстанції   вірно  виходив  із  того,  що  предметом  доказування    за  первісним  позовом  є  порушення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 умов  кредитного  договору та розмір  заборгованості  за  цим  договором.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України).
Колегія  суддів  погоджується   із  оцінкою,  наданою Деснянським районним судом міста Києва розрахунку  заборгованості  за  кредитом  у  валюті  договору     № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року, станом  на 01.03.2015  року, у якому, позичальником є ОСОБА_1 (том 1  а.с.16),  оскільки  цей  доказ  не  є  належним  на  підтвердження  розміру  заборгованості  позичальника. 
Так,  вказаний  розрахунок   не  містить  даних  щодо  розміру  заборгованості    за  період  з 27.03.2008 року  по  01.06.2012  року,  хоча  позичальник          ОСОБА_1   надала  суду  докази  сплати  нею  заборгованості  у  вказаний  період  в  додатку  до заперечення  на  позов.  Також, за  2008  рік,            ОСОБА_1    погашено  кредитну  заборгованість  у  сумі 7 651  доларів США;  за  2009  рік -  погашено заборгованість  на  суму  8 504  доларів США  та 12 920 грн.;  за  2010  рік -  погашено 7 262 доларів США;   за 2012 - 2015  роки -  погашено  заборгованість  на  суму 19 243  доларів США (том 1 а.с. 98-120).
Фактично,  розрахунок  заборгованості банк обчислює  з  01.07.2012  року  по  01.03.2015  року,  проте, не  враховує  погашення  ОСОБА_1   заборгованості  в   період  з 27.03.2008 року  по  01.06.2012  року.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.03.2016  року  задоволено   клопотання  представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3   про витребування   від  ПАТ «Альфа Банк»  копії  кредитної  справи,  довідку  про  рух  коштів  по  рахунку  ОСОБА_1 ,  копію  виписки  по  особовому  рахунку ОСОБА_1 ,  яку,  позивач за первісним позовом виконав  частково.
З  метою  з`ясування  розміру  заборгованості позичальника перед банком по спірному кредитному договору, судом  першої  інстанції  неодноразово,    22.02.2017  року  та 30.08.2019 року,  призначалось  проведення  у  справі  судово-бухгалтерських  експертиз, на вирішення яких судом ставились питання: яка сума заборгованості за кредитним договором № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року, станом на 01.03.2015 року
Так, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від                    30.08.2019 року повторно призначено судово-бухгалтерську експертизу  з  метою   встановлення   суми заборгованості   ОСОБА_1   за кредитним договором      № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , станом на 01.03.2015 року, а саме: поточної та простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням сплачених платежів, борг за процентами (плата за користування кредитом), пеня, яка нарахована позивачем у зв`язку з порушенням зобов`язань.    
Проте,  судові  експертизи  не  були  проведені  в  зв`язку  з  невиконанням  банком клопотань судового експерта  про  надання  додаткових  матеріалів  для  їх  проведення  і  відповідно, поверненням матеріалів  справи  суду  першої  інстанції  з  повідомленням  про  неможливість   проведення  експертиз.
В  повідомленні  про  неможливість  надання  висновку  судово-економічної  експертизи за № 27355/19-72  від 24 лютого 2020 року, Київський Науково Дослідний Інститут  Судових Експертиз  зазначив,  що   станом  на 24.02.2020  року  вказані  у  клопотанні  експерта  матеріали  від ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта-Банк», які необхідні  для  проведення експертного  дослідження  цими  банками  не  надані. За  своїм  характером,  питання,  поставлені  для  проведення експертизи  ухвалою  суду  від 30.08.2017  року,  не  можуть  бути  вирішені  без  додаткових  матеріалів  згідно  клопотання  експерта. (том 3 а.с. 25-27).
Відповідають  вимогам  закону  і  висновки  суду   щодо  визнання  поданого  позивачем розрахунку  заборгованості  за  кредитом  у  валюті  договору                  № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року,  позичальник  ОСОБА_1 ,  станом  на 01.03.2015 року, як неналежного доказу  на  підтвердження  розміру  заборгованості  відповідно  до  ст. 77 ЦПК  України.
       Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів підтримує думку суду  першої  інстанції  про те,  що  відповідно  до   змісту  Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»   розрахунок  заборгованості  не  є  первинним  документом.
Первинних  документів   на  підтвердження  розміру  заборгованості (доказів), до Деснянського районного суду міста Києва, позивачем - ПАТ «Альфа Банк» надано  не  було.
Встановивши  вказані  обставини,  з  врахуванням  доказів,  наданих  сторонами  спору  на  підтвердження - заперечення  позову,  суд  першої  інстанції  прийшов  до  вірного  і  законного  висновку  про  недоведеність позивачем за первісним позовом,  позовних  вимог  в  частині  стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості  за  кредитним  договором.
Таким  чином,  оскаржуване  рішення  суду  першої  інстанції   ухвалене  з  додержанням  норм  матеріального  і  процесуального  права,  і  передбачених   законом  підстав  для  його  скасування  при  апеляційному  перегляді  не  встановлено.
Доводи  апеляційної  скарги щодо того,  що Деснянський районний суд міста Києва при розгляді справи  не  надав  будь-якої  оцінки  розрахунку  заборгованості  наданому банком, та щодо того, що висновки  суду  про  відмову  у  задоволенні  первісного  позову  зроблені  виключно  на  підставі  висновку  експерта,  що  суперечить  положенням  ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК  України  підлягають  відхиленню  як  необґрунтовані, так, як мотивувальна  частина  оскаржуваного  рішення  суду  першої  інстанції  містить   чіткі  та    послідовні    висновки  щодо  оцінки  наданого  позивачем за первісним позовом доказу -   розрахунку  заборгованості  за  кредитом  у валюті договору № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року, в якому,  позичальником є  ОСОБА_1 ,  станом  на 01.03.2015  року.
Оцінка  зазначеного доказу,  надана  судом  першої  інстанції  з  дотриманням  вимог ст. 89 ЦПК  України.
Відхиляючи даний доказ, як неналежний, суд у рішенні зазначив,  що  розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору № 2706/0308/71-140 від 27.03.2008 року, позичальник  ОСОБА_1 , станом  на 01.03.2015  року,   не  є  первинним  документом  в  розумінні  ст. 9 Закону України «Про  бухгалтерський  облік  та  фінансову  звітність», що вказаний  розрахунок   не  містить  даних  щодо  здійснених ОСОБА_1 оплат  на  погашення  заборгованості  за період з 27.03.2008 року  по  01.06.2012  року, що  інших  первинних  документів,  які б  відповідали  вимогам   щодо  змісту  первинних  документів,  визначених п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України,  затвердженого Постановою Національного Банку України № 566 від            30.12.1998 року (в редакції  на  час  виникнення  спірних  правовідносин) первісним  позивачем у справі,  суду  не  надано.
Посилання  у  апеляційній  скарзі  на   неврахуванням  судом  першої  інстанції при розгляді справи судової  практики Верховного Суду   у  справах  із  аналогічних  правовідносин,  а  саме:  висновків  щодо  застосування  відповідних  норм  права,  викладених  у  постанові Верховного Суду у складі об`єднаної  палати Касаційного  цивільного  суду  від 23.01.2019 року  у справі № 355/385/17, постанові  Верховного Суду  у  складі  колегії  суддів Першої  судової  палати Касаційного  цивільного  суду  від  21.02.2018 року у справі № 750/5477/15-ц, постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі № 723/602/17, постанові Верховного  Суду від      05.08.2020 року  у  справі № 367/786/17  не  можуть  бути  підставою  для  скасування  рішення  за таких обстави.
Відповідно  до  ч. 4 ст. 263 ЦПК  України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що Деснянський районний суд міста Києва, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного  позову,    врахував  висновки щодо  застосування  відповідних  норм  процесуального  права,  що  регулюють  докази  і  доказування,  викладені  у  постанові Верховного Суду    від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц., у якій, Верховний Суд  вказав  про  недостатність (ст. 80 ЦПК України)  такого доказу  як  розрахунок  заборгованості,  наданий банком,  який  за  відсутності  первинних  бухгалтерських  документів  в  розумінні ст. 9 Закону України «Про  бухгалтерський  облік  та  фінансову  звітність» свідчить про недоведеність  розміру  заборгованості  та  заявлених  вимог банку  про  її  стягнення.
Інших  доводів  щодо  незаконності  судового  рішення  апеляційна  скарга  не  містить.
Згідно ст. 375 ЦПК  України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що Деснянський районний суд міста Києва розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального і матеріального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення  Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  її  прийняття  та   може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                           О.П. Коцюрба 

Судді:                                                                                       І.М. Білич 

                                                                                                 Т.А. Слюсар