Постанова
Іменем України
 
01 лютого 2023 року                                 
                                                
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/2106/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді: Мазурик О. Ф., 
суддів: Желепи О. В., Кравець В. А., 
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,
 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва  
 
від 13 липня 2022 року
 
в складі судді Катющенка В. П.
 
у цивільній справі №755/12195/20 Дніпровського районного суду м. Києва  
 
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
 
до ОСОБА_3 
 
про відшкодування збитків в порядку регресу
 
                                                 У С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2020 року позивач - Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 10 625,00 грн, виплаченого особі, потерпілій в дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП).
 
Позов обґрунтовано тим, що 08.02.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_4 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №6754864-02-01-00, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «Daewoo Gentra», державний номерний знак НОМЕР_1 . У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування. 
06 квітня 2019 року сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Daewoo Gentra», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження, про що складено Акт огляду транспортного засобу. Загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Daewoo Gentra» склала 11 625,04 грн. Постановою Дніпровського районного суду                   м. Києва від 22.04.2019 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
 
Зазначив, що за договором страхування, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 10 625,04 грн, що підтверджується платіжними дорученням.
Також зазначив, що 15.07.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та                         ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив (передав), а новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування №6754864-02-10-00 від 08.02.2019, укладеного з ОСОБА_4 .
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач, діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на незаконність та необґрунтованість рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
 
Як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов пред`явлено передчасно.
Також в обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що виниклі між сторонами правовідносини є суброгацією, оскільки виконавши свої зобов`язання за Договором добровільного страхування страховик потерпілої в ДТП особи набув право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як винної в ДТП особи. Вважав, що правовідносини у даній справі є регресним зобов`язанням.
За вказаних обставин просив скасувати рішення Дніпровського районного суду                 м. Києва від 13.07.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Позивач та його представник ОСОБА_2 належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 65-66 69-70).
Відповідач, належним чином повідомлявся про розгляд справи в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи (а. с. 65, 69). Від відповідача не надходило відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.02.2019 між                                ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №6754864-02-01-00, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «Daewoo Gentra», державний номерний знак НОМЕР_1 .
За умовами вищевказаного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування.
06 квітня 2019 року о 16 год. 30 хв. у м. Києві на вул. Хоткевича сталася ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Daewoo Gentra», державний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП транспортному засобу «Daewoo Gentra», державний номерний знак НОМЕР_1 , завдано механічних пошкоджень, про що складено Акт огляду транспортного засобу від 09 квітня 2019 року.
Згідно рахунку-фактури №БД-0000266 від 11.04.2019 та рахунку №АС000000091 від 19.04.2019 загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Daewoo Gentra» склала 11 625,04 грн.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На підставі страхового акта №04452-02 від 24.04.2019 ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхувальнику ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 10 625,04 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №10303 та №10303 від 24.04.2019.
15 липня 2020 року між ПрАТ "СК "ВУСО" та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір цесії №15/07/2020 про відступлення права вимоги, за умовами якого ПрАТ "СК "ВУСО" передало, а позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування №6754864-02-10-00 від 08.02.2019, укладеного з ОСОБА_4 (а. с. 26 на звороті).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього виникло право вимоги до відповідача про відшкодування в порядку регресу страхового відшкодування, виплаченого за договором добровільного страхування.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до страховика відповідача за договором обов'язкового страхування та отримання відмови у виплаті страхового відшкодування.
 
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами є суброгацією.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що спірні правовідносини є регресом, а не суброгацією.
 
Законодавцем визначено, що регрес і суброгація є різновидами права вимоги. При суброгації відбувається заміна суб`єкта та збереження самого зобов`язання, а при регресі одне зобов`язання замінює собою інше.
 
Суброгація допускається тільки у договорах майнового (добровільного) страхування, а правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".
 
Так, за приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Аналіз наведених положень закону вказує на те, що правовідносини, які виникли між сторонами у зв'язку з виплатою страховою компанією за договором добровільного страхування на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації. 
Як вже вказувалося вище, внаслідок ДТП з вини ОСОБА_3 автомобіль ОСОБА_5 , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована за договором добровільного страхування, отримав механічні пошкодження. Страховик ОСОБА_5 -ПрАТ «СК «ВУСО», правонаступником якого є ФОП ОСОБА_1 , виплатив йому страхове відшкодування у розмірі 10 625,04 грн.
З наведеного сліду, що спірні правовідносини засновані на суброгації.
Таким чином, доводи скаржника про те, що спірні правовідносини за своїм змістом є регресом не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи. Фактично такі доводи позивача є власним тлумаченням норм матеріального права.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що висновок суду про передчасність пред`явлених позовних вимог є помилковим, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, а саме із Страхового акту №04452-02 від 22.04.2022 по Договору страхування наземного транспортного засобу №6754864-02-10-0 від 08.02.2019, що у ОСОБА_3 , який на момент ДТП керував «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , на цей автомобіль відсутній поліс обов`язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 20).
Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, а саме не взяв до уваги, що на момент ДТП у ОСОБА_3 був відсутній договір обов'язкового страхування, не надав правової оцінки такій обставині, як наслідок  дійшов помилкового висновку про передчасність позовних вимог та відмову в задоволенні позову з цих підстав.
Як вже вказувалася вище та підтверджується матеріалами справи, 24.04.2019 ПрАТ «СК «ВУСО», правонаступником якого є ФОП ОСОБА_1 , виплатило потерпілій в ДТП особі - ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 10 625,04 грн. ДТП мала місце 06.04.2019 та сталася з вини ОСОБА_3 , який на момент ДТП не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Сукупний аналіз наведених вище обставин та положень закону вказує на те, що у                ОСОБА_3 , як винної в ДТП особи, виник обов`язок з виплати страхового відшкодування особі, яка здійснила таку виплату потерпілій в ДТП особі.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду, відповідно до вимог                ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в розмірі 10 625,04 грн. 
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що у розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір", позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви в сумі 840,80 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 1 261,20 грн, що разом становить 2 102,00 грн.
Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, з              ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 102 грн 00 коп.
 
Також колегія суддів приходить до висновку щодо наявності правових підстав для покладення на ОСОБА_3 понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.
 
Звертаючись до суду з позовом, ФОП ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн, понесені в суді першої інстанції. 
 
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.   
 
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
 
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач разом з позовною заявою долучив наступні документи: Договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019; Додаткова угода №79 від 15.07.2020 до Договору про надання правової допомоги; Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.07.2020; Платіжне доручення №Р24А788723032А63834 від 16.07.2020 (а. с. 30-33).
 
З наданих ФОП ОСОБА_1 доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу вбачається наступне.
 
30 січня 2019 року між ОСОБА_2 (адвокат) та ФОП ОСОБА_1 (клієнт) укладено Договір про надання правоовї допомоги, пунктом 1.1. якого визначено, що предметом даного договору є надання правової допомоги клієнту, з метою захисту та відновлення порушених, невизнаних, оспорюваних прав та законних інтересів клієнта, які виникли у останнього на підставі Договору про відступлення права вимоги та інших, укладених ФОП ОСОБА_1 
 
Пукнтом 4.1. Договору про надання правової допомоги від 30.01.2019 визначено, що детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокатом гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється Додатковою Угодою (угодами) до цього Договору.
 
В пункті 1 Додаткової угоди №79 від 15.07.2020 сторони погодили, що гонорар адвоката становить 4 000,00 грн.
 
Згідно Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.07.2020, сторони Договору про надання правової допомоги від 30.01.2019 погодили, що адвокатом були надані клієнту наступні послуги: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі - 1 000,00 грн; написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду - 2 000,00 грн. Також в цьому Акті зазначено про те, що клієнтом було здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводжуючого контролю справи в розмірі 1 000,00 грн. 
 
Платіжним дорученням №Р24А788723032А63834 від 16.07.2020 підтверджується, що позивач сплатив 4 000,00 грн за послуги з надання правової допомоги.
 
З матеріалів справи також вбачається, що обґрунтування розміру судових витрат на правову допомогу понесених ФОП ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції, в сумі 4 000,00 грн та докази на підтвердження понесення таких витрат, подано в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
 
Колегія суддів вважає, що підстави для зменшення витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
 
Матеріали справи не містять заяви чи клопотання відповідача про зменшення понесених ФОП ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу. 
 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що понесені ФОП ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн під час розгляду справи в суді першої інстанції підлягають стягненню з ОСОБА_3 .
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України 
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 10 625 (десять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн 04 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; юридична адреса: АДРЕСА_1 ).
 
Відповідач: ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).
 
Головуючий                                                                                                         О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                      О. В. Желепа

                                                                                                                               В. А. Кравець