П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1809/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Л.О.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
08 лютого 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сторчака В. Ю. , 
за участю: секретаря судового засідання: Гонтар А.Р., 
представника позивача: Дмітрійчук А.А.
представників відповідача: Андріюк О.О., Ременяк С.Я.    

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
В червні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0002801305 та №0002821305, що прийняті Вінницькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області 05 лютого 2019 року. 
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року, позов задоволено:  визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення №0002801305 та №0002821305, що прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області 05 лютого 2019 року.
Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2021 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року, скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити.  В свою чергу представники відповідача заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та  матеріалами справи підтверджується, що 04 грудня 2007 року  між ЗАТ “ОТП Банк” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CNL-B00/205/2007 року, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 90000,00 доларів США. Водночас, ОСОБА_1 зобов`язався прийняти вказані кошти та повернути їх банку в порядку та на умовах, визначених в договорі, не пізніше 04 грудня 2012 року. 
21 січня 2008 року між ЗАТ “ОТП Банк” та ОСОБА_1 укладено договір №CM-SMEB00/176/2008, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 375000,00   доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти вказані кошти та повернути їх банку в порядку та на умовах, визначених в договорі, не пізніше 19 січня 2018 року.
06 березня 2008 року між ЗАТ “ОТП Банк” та ОСОБА_1 укладено договір №CM-SMEBOO/199/2008, за умовами якого банк зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 200000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти вказані кошти та повернути їх банку в порядку та на умовах, визначених в договорі, не пізніше 05 березня 2018 року.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року Ат “ОТП Банк” відступило ТОВ “ОТП Факторинг Україна” право вимоги боргових зобов`язань за вказаними вище кредитними договорами.
18 серпня 2015 року між ТОВ “ОТП Факторинг Україна” та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №6 до кредитного договору CNL-B00/205/2007 від 04 грудня 2007 року. Згідно з пунктом 2.1 додаткового договору сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: незважаючи на інші положення кредитного договору сторони домовились, що позичальник до 18 серпня 2015 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 345000 гривень. Також сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті України – гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день сплати. Порядок виконання боргових зобов`язань – шляхом внесення готівки на поточний рахунок банку. Пунктом 2.1.3 додаткового договору визначено, що за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору сторони домовились, зокрема, що кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі еквівалентному 1367591,09 гривень і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором в повному обсязі. Пунктом 3.4 додаткового договору також визначено, що підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.
15 лютого 2017 року між ТОВ “ОТП Факторинг Україна” та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №7 до кредитного договору №CM-SMEB00/176/2008 від 21 січня 2008 року. Згідно з пунктом 2.1 додаткового договору сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: незважаючи на інші положення кредитного договору сторони домовились, що позичальник до 15 лютого 2017 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 2000000 гривень та витрати на ведення претензійно-позовної роботи. Також сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті України – гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день сплати. Порядок виконання боргових зобов`язань – шляхом внесення готівки на поточний рахунок банку. Пунктом 2.1.3 додаткового договору визначено, що за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору сторони домовились, зокрема, що кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі еквівалентному 10001156,16 гривень і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором в повному обсязі. Пунктом 2.1.4 додаткового договору також визначено, що при прощенні боргу у позичальника відповідно до вимог підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК  України виникає оподатковуваний дохід та позичальник зобов`язаний подати до податкового органу декларацію, сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та у розмірах, встановлених чинним законодавством України. Шляхом підписання позичальником додаткового договору позичальник стверджує, що кредитор проінформував його про необхідність сплати податків і зборів з суми прощеного боргу. Водночас, до пункту 2.1.4 додаткового договору вказано примітку, у якій наведено зміст підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент підписання додаткового договору).
Також, 15 лютого 2017 року між ТОВ “ОТП Факторинг Україна” та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №6 до кредитного договору №CM-SMEBOO/199/2008 від 06 березня 2008 року. Згідно з пунктом 2.1 додаткового договору сторони його домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: незважаючи на інші положення кредитного договору сторони домовились, що позичальник в період часу до 15 лютого 2017 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 850000 гривень. Також сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті України – гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день сплати. Порядок виконання боргових зобов`язань – шляхом внесення готівки на поточний рахунок банку. Пунктом 2.1.3 додаткового договору визначено, що за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору сторони домовились, зокрема, що кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі еквівалентному 4998932,00 гривень і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором в повному обсязі. Пунктом 2.1.4 додаткового договору передбачено, що при прощенні боргу у позичальника відповідно до вимог підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України виникає оподатковуваний дохід та позичальник зобов`язаний подати до податкового органу декларацію, сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та у розмірах, встановлених чинним законодавством України. Шляхом підписання позичальником додаткового договору позичальник стверджує, що кредитор проінформував його про необхідність сплати податків і зборів з суми прощеного боргу. Водночас, до пункту 2.1.4 додаткового договору вказано примітку, у якій наведено зміст підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній на момент підписання додаткового договору).
У період з 10 по 14 грудня 2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих як додаткове благо, в період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
За результатами проведеної перевірки складено акт №6123/13/2017206395 від 18 грудня 2018 року, у якому зафіксовано виявлені в ході перевірки порушення, що полягають у неподанні ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та не відображенні доходу, отриманого платником як додаткове благо в сумі 1367591,09 гривень, а також неподанні податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік та не відображенні доходу, отриманого платником як додаткове благо в сумі 15000088,16 гривень, у зв`язку із чим не сплачено податку з відповідних сум. У висновках акту перевірки йдеться про те, що в ході перевірки виявлено порушення ОСОБА_1 : підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2972925,09 гривень, в тому числі за 2015 рік – 272909,22 гривень, за 2017 рік – 2700015,87 гривень; підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору в розмірі 245515,19 гривень, в тому числі за 2015 рік – 20513,87 гривень, за 2017 рік – 225001,32 гривень.
На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області 05 лютого 2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення №0002801305, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3716156,36 гривень, а також №0002821305, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “військовий збір” в розмірі 306893,99 гривень.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним  позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, а також враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15.11.2021  у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірним питанням в межах даної справи є правомірність віднесення контролюючим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу як додаткового блага на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.  
Так, згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1. статті 14 ПК України (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага-кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
За змістом пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
У пункті 164.1 статті 164 ПК України закріплено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід-будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Аналіз наведених положень ПК України дає підстави для висновку, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.
Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 ПК України.
В силу абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
28 липня 2021 року Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/12872/17 ухвалив постанову, в якій сформовано наступні висновки:
-додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі, коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг;
-під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором;
-якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку..
Тобто, під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
07.05.2015 набув чинності Закон України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі - Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.
За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Таким чином, анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) є підставою для зобов`язання позичальника відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку на доходи з фізичних осіб у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом  у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.07.2021 у справі № 826/12872/17.
В той же час, Верховний Суд у постанові від 15.11.2021 у даній справі вказав, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не з`ясували, чи укладалися між позивачем та банком угоди про зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню. Також суди не встановили, чи було анульовано (прощено) основну суму боргу (кредиту), чи суму різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України.
З матеріалів справи вбачається, що з метою належного встановлення всіх фактичних обставин справи,  судом першої інстанції витребувано у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» інформацію чи укладалися між ним та ОСОБА_1 угоди про зміну валюти зобов`язання за кредитними договорами №CNL- BOO/205/2007 від 04.12.2007, №CM - SMEBOO/176/2008 від 21.01.2008 та №CM - SMEBOO/199/2008 від 06.03.2008;  чи було ТОВ «ОТП Факторинг Україна» анульовано (прощено) ОСОБА_1 основну суму боргу (кредиту) чи суму різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" за кредитними договорами №CNL-BOO/205/2007 від 04.12.2007, №CM- SMEBOO/176/2008 від 21.01.2008 та №CM - SMEBOO/199/2008 від 06.03.2008. 
Як вбачається із письмових пояснень ТОВ "ОТП Факторинг Україна" від 09.02.2022 року, які надійшли на адресу суду 15.02.2022 року, відповідно до умов Додаткового договору № 6 від 18.08.2015 до Кредитного договору  № CNL-BOO/205/2007 від 04.12.2007, Додаткового договору № 7 від 15.02.2017 до Кредитного договору № СМ-SМЕВ00/176/2008 від 21.01.2008 та Додаткового договору № 6 від 15.02.2017 р. до Кредитного договору № СМ-SМЕВ00/199/2008 від 06.03.2008 р. вказані додаткові договори є угодами сторін про зміну валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню. Сторони вище зазначених Додаткових угод здійснили переведення іноземної валюти кредиту долара США в українську гривню, зазначивши у вище вказаних Додаткових договорах суму заборгованості по Кредитних договорах у гривні, визначивши суму і кошти, які необхідно сплатити позичальнику для виконання порядку і умов прощення валютного кредиту в гривні та зазначили суму до списання в гривні, змінивши валюту виконання кредитних зобов`язань.
Крім того, із наданої ТОВ «ОТП Факторинг Україна» інформації від 31.08.2022 року №11172 слідує, що у відповідності до умов Додаткового договору № 6 від 18.08.2015 до Кредитного договору № CNL-BOO/205/2007 від 04.12.2007 ОСОБА_1 анульовано (прощено) основну суму боргу у розмірі 1 367 591,09 грн.; у відповідності до умов Додаткового договору № 7 від 15.02.2017 до Кредитного договору № СМ-SМЕВ00/176/2008 від 21.01.2008 ОСОБА_1 анульовано (прощено) основну суму боргу у розмірі 10 001 156,16 грн.; у відповідності до умов Додаткового договору № 6 від 15.02.2017 р. до Кредитного договору № СМ-SМЕВ00/199/2008 від 06.03.2008 р. ОСОБА_1 анульовано (прощено) основну суму боргу у розмірі 4 998 932,00 грн.
Зазначене свідчить, що  сума анулювання (прощення) боргу за кредитними договорами № CNL-BOO/205/2007 від 04.12.2007 року, № СМ-SМЕВ00/176/2008 від 21.01.2008, № СМ-SМЕВ00/199/2008 від 06.03.2008,   розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.
Отже, враховуючи те, що Банком подано по податкового органу податковий розрахунок за  формою 1-ДФ за звітний період 2015-2017 роки, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) позивачу боргу за ознакою доходу, "126-дохід як додаткове благо" в сумі 16 367679,25 грн., колегія суддів погоджується з висновками суду першої  інстанції, що сума такого прощеного боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові  від 06 грудня 2022 року у справі  № 1.380.2019.001698.
З огляду на зазначене, колегія суддів не може погодитись з твердженнями позивача про неправомірність визначення податковим органом суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування в розмірі 3716156,36 грн.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   13 лютого 2023 року.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Сторчак В. Ю.