ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2023 р. м.Київ          Справа№ 920/22/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.
за участю представників учасників справи: 
прокурор: Греськів І.І.  
від позивача-1: не з`явився; 
від позивача-2: не з`явився;
від відповідача-1: Усик М.Г. 
від відповідача-2: Тимченко С.Л. (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України
на рішення          Господарського суду Сумської області
від                    21.09.2022 (повний текст складено та підписано 29.09.2022)
у справі          № 920/22/22 (суддя Заєць С.В.)
за позовом          Керівника Охтирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:
1. Національної академії аграрних наук України,
2. Головного управління Держгеокадастру в Сумській області
До                    1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра"
2. Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії агарних наук України"
про                    визнання договору недійсним та зобов`язання звільнити земельні ділянки

                                                            ВСТАНОВИВ: 

Короткий зміст позовних вимог 
Прокурор в інтересах держави в особі позивачів звернувся з позовною заявою до суду, в якій (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив: визнати недійсним договір №11/01 від 11.01.2021 про виконання сільськогосподарських робіт, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України", а також зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" звільнити земельні ділянки загальною площею 4921 га.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що оспорюваний правочин має всі ознаки та істотні умови правовідносин оренди землі з метою товарного сільськогосподарського виробництва, які характеризуються, як правило, закінченим циклом сільськогосподарського виробництва орендарем, починаючи з етапу обробітку земельної ділянки до отримання плодів від цієї діяльності (ст. 775 ЦК України). Викладене свідчить про удаваність договору №11/01 від 11.01.2021, і відповідний договір від 11.01.2021 № 11/01 не відповідає вимогам Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Господарського кодексу України в частині дотримання порядку, компенсації та способу передачі земельної ділянки в оренду, а тому має бути визнаний недійсним, а земельні ділянки - звільненню. 

          Короткий зміст заперечень проти позову
Відповідачі проти позову заперечували повністю, посилаючись на  те, що обумовлені законом підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину за наведенх прокурором підстав - відсутні.  

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 у справі №920/22/22 позов задоволено повністю, визнано недійсним договір №11/01 від 11.01.2021 про виконання сільськогосподарських робіт, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України", зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" звільнити земельні ділянки загальною площею 4921 га., стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" на користь Сумської обласної прокуратури 3616 гривень 00 коп. судового збору, стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" на користь Сумської обласної прокуратури     1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) гривень 00 коп. судового збору.
Рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог мотивовано тим, що:
- укладений спірний договір є договором оренди, а не договором виконання робіт, слугує і те, що фактично TOB "Агрогрупа Деметра" займається саме обробітком земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державного підприємства з метою подальшого отримання результатів здійснення своєї господарської діяльності у вигляді зібраного врожаю. Про вказане свідчать укладені між ТОВ "Агрогрупа Деметра" та ДПДГ "Правдинське" МІП НААН договори купівлі-продажу (поставки) сільськогосподарської продукції, виробленої на землях площею 4921 га;
- одночасно вказане свідчить також і про те, що між відповідачами виникли правовідносини, за якими фактично "орієнтовне" визначення загальної кількості товару, який має бути переданий за договорами купівлі продажу, дає можливість ТОВ "Агрогрупа Деметра" набути право власності на весь зібраний урожай із земельних ділянок, які передано у користування за договорами про надання сільськогосподарських послуг;
- між сторонами існують фактичні відносини з передачі в користування земельних ділянок, метою яких для ТОВ "Агрогрупа Деметра" є отримання прибутку від врожаю, який воно самостійно вирощує, а для ДПДГ "Правдинське" МІП НААН - отримання орендної плати за землю. Зазначене дозволяє зробити висновок про те, що відповідачі фактично уклали договір оренди земельної ділянки, а тому до спірного правочину слід застосовувати правила, передбачені для договору оренди земельної ділянки;
- положення чинного законодавства України, яке регулює порядок укладення договору оренди землі із земель державної або комунальної власності, встановлено що укладення договорів оренди таких земельних ділянок здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України або за результатами аукціону, а також передбачено обов`язок землекористувачів використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням без права зміни цільового призначення земельної ділянки, то спірний Договір не відповідає вимогам законодавства (Закону України "Про оренду землі", Земельного кодексу України), що згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним;
- оскільки ТОВ "Агрогрупа Деметра" неправомірно використовує земельні ділянки загальною площею 4921 га, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України", з метою відновлення становища, що існувало до порушення, і захисту прав постійного землекористувача на вільне користування та розпорядження земельними ділянками вони підлягають звільненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії агарних наук України" та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - 2 -  Державне підприємство "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору. 
Скаржник в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що: 
- земельні ділянки, на яких відповідно виконувались роботи ТОВ «Агрогрупа Деметра», не передавались останньому в користування, а залишались в розпорядженні Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України, яке також на відповідних земельних ділянках виконувало сільськогосподарські роботи, тобто відсутній об`єкт оренди (зокрема, такі характеристики, які визначають такий об`єкт: кадастровий номер, місце розташування та розмір конкретної земельної ділянки, що оброблялись відповідачем-1); 
- сільськогосподарська продукція, що утворилась в процесі виконання ТОВ «Агрогрупа Деметра» сільськогосподарських робіт по договору залишається у власності Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України; 
- на виконання умов договору, Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України здійснювало оплату на користь ТОВ «Агрогрупа Деметра`за надані послуги, а ТОВ «Агрогрупа Деметра» ніяких оплат не здійснювало, що свідчить про відсутність такої характеристики договору оренди,як орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків порядку її внесення, відповідальності за несплату; 
- висновок суду, що різниця між проведеними розрахунками є орендною платою за користування наданою земельною ділянкою не підтверджується жодним доказом; 
- позовна вимоги про звільнення земельних ділянок також є необґрунтованою та не підтверджується жодним доказом; 
- ні умови оспорюваного правочину, ні правовідносини між відповідачами щодо виконання такого договору, не відповідають та не містять в собі ознак договору оренди землі. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач-2 (Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 по справі № 920/22/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Охтирської окружної прокуратури в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору. 
Скаржник в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що: 
- висновки суду стосовно удаваності оспорюваного правочину є помилковими та не ґрунтуються на доказах; 
- умови оспорюваного правочину не передбачають передачу права користування (володіння) земельними ділянками, що перебувають у постійному користуванні відповідача-2; 
- в матеріалах справи відсутні (і не існують) докази передачі земельних ділянок відповідачу-1 на підставі оскаржуваного договору, і відповідний договір не містить жодної умови про вчинення відповідачем-1 платежу на користь відповідача-2, що свідчить про те, що оспорюваний договір не містить у собі жодних істотних умов договору оренди (об`єкт оренди та орендна плата); 
-  матеріали справи спростовують доводи прокурора стосовно того, що відповідач-1 здійснює повний цикл вирощування сільськогосподарських культур та використовує земельну ділянку, а надані прокурором докази в обґрунтування даного твердження -є такими, що не відповідають ст. 79 ГПК України, оскільки вказані документи свідчать лише про сталі ділові відносини між сторонами; 
- не враховано, що у державному акті на постійне користування СМ 041 від 12.07.2000 зазначено цільове призначення землі: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 
- судом першої інстанції безпідставно прийнято до розгляду заяву прокурора про збільшення позовних вимог, а  також надано безпідставно оцінку та прийнято як підставу для задоволення позовних вимог документи, які не є належними та допустимими доказами в підтвердження заявлених позовних вимог. 
 
Короткий зміст відзиву прокурора Охтирської окружної прокуратури на апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії агарних наук України" та апеляційну скаргу ТОВ «Агрогрупа Деметра» 
У відзиві  на обидві апеляційній скарги, який надійшов до суду апеляційної інстанції 22.12.2022, і який прийнято до розгляду, прокурор просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, прокурор посилався на те, що: 
- суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що укладений між відповідачами договір № 11/01 від 1101.2021 про виконання сільськогосподарських робіт є удаваним (або прихованим договором оренди); 
- матеріалами справи підтверджується, що відповідач-2 всупереч положенням статуту (п. 2.2)фактично основними видами наукової та виробничої діяльності не займається, а господарська діяльність обмежується виключно вчиненням юридичних дій (укладення правочинів), пов`язаних із передачею основних засобів підприємства іншим суб`єктам господарювання у використання, грубо порушуючи вимоги земельного законодавства та нормативно - правових актів, що регулюють питання діяльності НАН України та галузевих академій наук; 
-   між сторонами існують фактичні відносини з передачі в користування земельних ділянок, метою яких для ТОВ «Агрогрупа Деметра» є отримання прибутку від врожаю, який воно самостійно вирощує, а для ДПДГ «Правдинське» МІП НААН - отримання орендної плати за землю. Зазначене дозволяє зробити висновок про те, що відповідачі фактично уклали договір оренди земельної ділянки, а тому до спірного правочину слід застосовувати правила, передбачені для договору оренди земельної ділянки; 
- спірний договір суперечить також і положенням п. «а» ч. 1 ст. 96 ЗК України у зв`язку з використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням; 
- оскільки ТОВ "Агрогрупа Деметра" неправомірно використовує земельні ділянки загальною площею 4921 га, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України", з метою відновлення становища, що існувало до порушення, і захисту прав постійного землекористувача на вільне користування та розпорядження земельними ділянками вони підлягають звільненню; 
- судом першої інстанції надано належну оцінку правовідносинам відповідачів у 2018 - 2020 років в контексті удаваності оспорюваного правочину.

Короткий зміст відзивів Головного управління Держгеокадастру в Сумській області на апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії агарних наук України" та апеляційну скаргу ТОВ «Агрогрупа Деметра» 
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду апеляційної інстанції 05.12.2022, а також у відзиві на обидві апеляційній скарги, який надійшов до суду апеляційної інстанції 22.12.2022, і які прийняті до розгляду, Головне управління Держгеокадастру в Сумській області просило апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, Головне управління вказувало, що: 
- відповідач-2, як землекористувач, не наділений правом розпорядження земельними ділянками державної власності, а саме: не наділений правом передачі земельних ділянок державної власності іншим особам в користування (оренду); 
- уклавши оспорюваний договір, відповідач-2 здійснив розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, перебравши на себе повноваження Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, як розпорядника земель державної власності, в силу статті 122 та п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України; 
- землекористування здійснюється відповідачем2=1 за відсутності законодавчо визначеної підстави; 
- оспорюваний правочин не відповідає вимогам ст. ст. 92 93, 95 Земельного кодексу України, що свідчить про його недійсність в силу приписів ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №920/22/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Пономаренко Є.Ю - головуючий суддя; судді - Барсук М.А., Руденко М.А.
02.11.2022 року суддями Північного апеляційного господарського суду Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., Руденко М.А., було заявлено про самовідвід у справі №920/22/22     обґрунтовуючи його тим, що під час автоматизованого розподілу справи №920/22/22 не було враховано спеціалізацію суддів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2022   заяву про самовідвід суддів: Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., Руденко М.А. у розгляді апеляційної скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 у справі №920/22/22, задоволено. Матеріали апеляційної скарги №920/22/22 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 24.11.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 прийнято справу №920/22/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді:   Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю. Відкрито апеляційне провадження у справі №920/22/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022. Судове засідання призначено на 26.01.2023 о 10 год. 20 хв.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 у справі № 920/22/22 - залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, скаржнику надано право усунути недоліки.
15.12.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 у справі № 920/22/22.
05.12.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 у справі № 920/22/22 - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 у справі № 920/22/22 - залишити без змін. Також у відзиві на апеляційну скаргу викладено клопотання про рогляд справи без участі представника Головного управління у зв`язку з великим навантаженням на працівників юридичного відділу.
15.12.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 у справі № 920/22/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022  відкрито апеляційне провадження у справі № 920/22/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» та Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022, в одне апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра»   на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 призначено для спільного розгляду з апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 у сраві № 920/22/22 в судовому засіданні на 26.01.2023 о 10 год. 20 хв.
22.11.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшов відзив на апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» та Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022     у справі № 920/22/22, в якій просив залишити апеляційні скарги - без задоволення, а а рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022 у справі № 920/22/22 - залишити без змін.
22.12.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Охтирської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі позивачів: Національної академії аграрних наук України та Головного управління Держгеокадастру в Сумській області надійшов відзив на апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» та Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022     у справі № 920/22/22.
18.01.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України надійшла заява про проведення судового засідання у справі № 920/22/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке призначено на 26.01.2023 об 10 год. 20 хв.
В свою чергу,   головуючий суддя Станік С.Р. з 19.12.2022 по 30.12.2022 включно, з 02.01.2023 по 20.01.2023 включно перебував у відпустці, суддя - учасник колегії суддів Тищенко О.В. з 19.12.2022 по 08.01.2023 включно, з 09.01.2023 по 23.01.2023 включно перебувала у відпустці, і вирішення питання стосовно заявленої заяви здійснюється після виходу суддів з відпусток.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 заяву державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції         у справі № 920/22/22 в режимі відеоконференції - задоволено.
У зв`язку з оголошенням сигналу «повітряної тривоги» в місті Києві, судове засідання по справі № 920/22/22   за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» та Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022, не відбулось, з метою збереження життя, здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів, працівників апарату суду.
25.01.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні представника  Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 призначено до розгляду в судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» та Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2022     у справі № 920/22/22 на 16.02.2023 об 10 год. 40 хв.
08.02.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України надійшла заява про проведення судового засідання у справі № 920/22/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке призначено на 16.02.2023 об 10 год. 40 хв.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2023 заяву Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції   у справі № 920/22/22 - задоволено.
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 16.02.2023 з`явились: прокурор, представник відповідача -1-  Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» та представник відповідача-2 - Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції. 
Інші учасники справи своїх представників до суду не направили, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись засобами електронного зв`язку. 
Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того,  позивач  -2 у відзиві на апеляційну скаргу просив рогляд справи здійснити без участі представника Головного управління у зв`язку з великим навантаженням на працівників юридичного відділу. 
У відповідності до вимог ч. 5  статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Ухвали Північного апеляційного господарського суду надсилались учасникам справи за офіційними електронними адресами, які наявні в матеріалах справи,  у зв`язку із відсутністю фінансування видатків, які передбачені на поштову кореспонденцію у Північному апеляційному господарському суді.
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась,  дійшов висновку, що неявка представників  позивача-1 та позивача-2 в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні. 
Представник відповідача-1 (скаржника) - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» надав пояснення по справі та підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» задовольнити, скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора. Крім того, підтримав і доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України. 
Представник відповідача-2 (скаржника) - Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України надав пояснення по справі та підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України задовольнити, скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора. Крім того, підтримав і доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра». 
Прокурор в судовому засіданні 16.02.2023 проти доводів апеляційних скарг відповідача -1-  Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» та та відповідача-2 - Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України - заперечував, просив суд апеляційної інстанції відхилити подані апеляційні скарги, і залишити оскаржуване рішення без змін, як таке, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи,   28.12.1992 утворено Державне підприємство "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" (далі ДПДГ "Правдинське" МІП НААН) засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України (далі - Академія), як органу управління державним майном.
ДПДГ "Правдинське" МІП НААН використовує на підставі Державного акту на постійне користування Вищевиселівської сільської ради серія СМ 040 від 12.07.2000 земельну ділянку площею 827,6 га та Державного акту на постійне користування Іванівської сільської ради Серія СМ 041 від 12.07.2000 земельні ділянку площею 5239,4 га.
Вищевказані земельні ділянки державної форми власності передані державному підприємству на праві постійного користування для ведення сільського господарства, що узгоджується з метою його створення та видами діяльності відповідно до статуту (далі - Статут), затвердженого Президентом НААН України 20.01.2018.
Відповідно до п. 2.2 Статуту, основними напрямами та видами діяльності підприємства є активне сприяння науковій установі, якій воно підпорядковане, а також іншим науковим установам в роботі по проведенню наукових дослідів, виробничої перевірки і впровадженню науково-технічних розробок; сприяння на взаємовигідній основі науковим установам в їх діяльності по поширенню серед державних підприємств та організацій, а також інших господарюючих суб`єктів досягнень науки, техніки і передового досвіду у виробництво; виробництво оригінального, елітного та репродукційного насіння сільськогосподарських культур, розведення великої рогатої худоби, розведення свиней, допоміжна діяльність у рослинництві, допоміжна діяльність у тваринництві, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах; вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння, олійних культур; розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення свиней; змішане сільське господарство; допоміжна діяльність у рослинництві; допоміжна діяльність у тваринництві.
Як зазначає прокурор, указане державне підприємство всупереч положенням свого Статуту (п. 2.2) фактично основними видами наукової та виробничої діяльності не займається, а господарська діяльність обмежується виключно вчиненням юридичних дій (укладенням правочинів), пов`язаних із передачею основних засобів підприємства іншим суб`єктам господарювання у використання, грубо порушуючи вимоги земельного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання діяльності НААН України та галузевих академій наук.
Відповідно до листа ДПДГ "Правдинське" МІП НААН від 12.11.2021 №8 виведенням сортів рослин та порід тварин підприємство упродовж 2020 -2021 років не займається. Підприємство не має наукових видань та достатньої кількості наукових співробітників для реалізації цілей, визначених Статутом.
Як зазначав прокурор у позові, опрацюванням наявної інформації про результати діяльності державного підприємства встановлено, що з метою обробітку наданих у постійне користування земельних ділянок систематично упродовж 2018-2021 років між ДПДГ "Правдинське" МІП НААН та ТОВ "Агрогрупа Деметра" укладаються договори про виконання сільськогосподарських робіт, а також про продаж (поставку) результатів цих робіт підряднику (ТОВ "Агрогрупа Деметра").
Зокрема, як зазначає прокурор, 02.07.2018 укладено договір про виконання сільськогосподарських робіт №02/07.
У подальшому між ДПДГ "Правдинське" МІП НААН та ТОВ "Агрогрупа Деметра" укладено договори на реалізацію сільськогосподарської продукції, а саме: за договором від 30.05.2018 №30/05, ДПДГ "Правдинське" МІП НААН на користь "ТОВ "Агрогрупа Деметра" реалізовано зерно пшениці урожаю 2018 року вагою 1 357 580 кг по ціні 4,00 грн з ПДВ за 1 кг; за договором від 31.05.2018 №31/05, ДПДГ "Правдинське" МІП НААН на користь ТОВ "Агрогрупа Деметра" реалізовано зерно пшениці урожаю 2018 року в загальній кількості 3           653           142 кг, по ціні 4,00 грн з ПДВ за 1 кг); за договором від 01.06.2018 № 01/06, ДПДГ "Правдинське" МІП НААН на користь ТОВ "Агрогрупа Деметра" реалізовано зерно пшениці урожаю 2018 року в загальній кількості 3 653 142 кг, по ціні 4,00 грн з ПДВ за 1 кг; за договором від 04.06.2018 № 04/06, ДПДГ "Правдинське" МІП НААН реалізовано зерно пшениці урожаю 2018 року в загальній кількості 3 653 142 кг, по ціні 4,00 грн з ПДВ за 1 кг; за договором від 05.06.2018 № 05/06, ДПДГ "Правдинське" МІП НААН на користь ТОВ "Агрогрупа Деметра" реалізовано зерно пшениці урожаю 2018 року в загальній кількості 3 653 142 кг, по ціні 4,00 грн з ПДВ за 1 кг; за договором від 06.06.2018 № 06/06, ДПДГ "Правдинське" МІП НААН на користь TOB "Агрогрупа Деметра" реалізовано зерно пшениці урожаю 2018 року вагою 1 600 000 кг по ціні 4,00 грн з ПДВ за 1 кг; за договором від 21.08.2018 № 21/08, ДПДГ "Правдинське" МІП НААН на користь ТОВ "Агрогрупа Деметра" реалізовано боби сої врожаю 2018 року вагою 1 965 890 кг по ціні 8,00 грн з ПДВ за 1 кг.
За твердженням прокурора, ціни за реалізацію на користь ТОВ "Агрогрупа Деметра" зерна пшениці за договорами від 30.05.2018 №30/05, від 31.05.2018 №31/05, від 01.06.2018 №01/06, від 04.06.2018 №04/06, від 05.06.2018 №05/06, від 06.06.2018 №06/06 є нижчими за середньо ринкові ціни на подібні (аналогічні) товари у відповідних періодах.
Прокурор у у позові наголошував, що: 
- в межах наявних даних, середньо ринкова ціна на подібну (аналогічну) продукцію у липні 2018 року, а саме: пшеницю гр. Л. 2 класу складає - 5,20 грн/кг; пшеницю гр. А. 3 класу - 5,14 грн/'кг; пшениці 6 класу - 4,89 грн/кг; тоді як фактична ціна реалізації пшениці урожаю 2018 року становила 4,00 грн з ПДВ/кг. У жовтні 2018 року, в межах наявних даних, згідно висновку експерта №1405/2337-2356, середньо ринкова ціна на подібну (аналогічну) продукцію складала: пшеницю гр. А. 2 класу - 6,23 грн/кг; тоді як фактична ціна реалізації пшениці урожаю 2018 року становила 4,00 грн з ПДВ/кг. У липні 2019 року, в межах наявних даних, згідно Висновку експерта №1405/2337-2356, середньо ринкова ціна па подібну (аналогічну) продукцію складала: на пшеницю 2 класу - 4,79 грн/кг; пшеницю 3 класу - 4,70 грн/кг; пшеницю 4 класу - 4,33 грн/кг, тоді як фактична ціна реалізації пшениці урожаю 2018 року становила 4,00 грн з ПДВ/кг. У серпні 2019 року, в межах наявних даних, згідно висновку експерта №1405/2337-2356, середньо ринкова ціна на подібну (аналогічну) продукцію складала: пшеницю 2 класу - 4,50 грн/кг; пшеницю 3 класу - 4,42 грн/кг; пшеницю 4 класу - 4,32 грн/кг, тоді як фактична ціпа реалізації пшениці урожаю 2018 року становила 4,00 грн з ПДВ/кг.; 
- проведеним розрахунком в межах даних щодо кількості, класності, періоду реалізації та середньоринкових цін на подібні товари (продукцію), встановлено, що ДПДГ "Правдинське" МІП НААН мало можливість здійснити реалізацію пшениці за більш вигідними цінами та відповідно мало можливість отримати доходи в більшому обсязі на загальну суму розрахунково 3 698 798,17 грн. 
Прокурор вказував, що аналогічно 01.03.2019 ДПДГ "Правдинське" МІП НААН та ТОВ "Агрогрупа Деметра" уклали договір про виконання сільськогосподарських робіт №01/03-19.
У подальшому укладено договори на реалізацію сільськогосподарської продукції, а саме: договір від 08.05.2019 № 08/05, відповідно до якого ДПДГ "Правдинське" МІП НААН на користь ТОВ "Агрогрупа Деметра" реалізовано зерно пшениці урожаю 2019 року в загальній кількості 169 1976 кг, по ціні 4,00 грн з ПДВ за 1 кг; договір від 23.08.2019 №23/08, відповідно до якого ДПДГ "Правдинське" МІП НААН на користь ТОВ "Агрогрупа Деметра" реалізовано боби сої врожаю 2019 року в загальній кількості 86 335 кг., по ціні 5,83 грн без ПДВ за 1 кг.
Також, прокурор зазначав, що 10.02.2020 ДПДГ "Правдинське" МІП НААН та ТОВ "Агрогрупа Деметра" уклали договір про виконання сільськогосподарських робіт №10/02.
У подальшому були укладені договори на реалізацію сільськогосподарської продукції: 23.04.2020 ТОВ "Агрогрупа Деметра " та ДГІ ДГ "Правдинське" уклали договір постаки №23-04-20, відповідно до якого ДП ДГ "Правдинське" продає ТОВ "Агрогрупа Деметра" урожай соняшнику 2020 року орієнтовною вагою 5200 т ціною 8000 грн за 1 т; 18.03.2020 укладено договір постаки №18/-03, відповідно до якого ДП ДГ "Правдинське" продає ТОВ "Агрогрупа Деметра" урожай пшениці 2020 року орієнтовною вагою 3500 т ціною 4000 грн за 1 т; 17.07.2020 укладено договір постаки №17/-07-20К, відповідно до якого ДП ДГ "Правдинське" продає ТОВ "Агрогрупа Деметра" урожай кукурудзи 2020 року орієнтовною вагою 16400 т за ціною 3000 грн за 1 т; 30.07.2020 укладено договір постаки №30/07, відповідно до якого ДП ДГ "Правдинське" продає ТОВ "Агрогрупа Деметра" урожай ячменю 2020 року орієнтовною вагою 154 т за ціною 3500 грн за 1 тону; 11.02.2020 укладено договір купівлі-продажу №11/02-20, відповідно до якого ТОВ "Агрогрупа Деметра" продає ДП ДГ "Правдинське" посівний матеріал, засоби захисту рослин, мінеральні добрива за ціною та обсягом, визначеним в спеціфікації.
Усі вищевказані договори виконано у повному обсязі та між сторонами проведено розрахунки.
Як вказує прокурор в позовній заяві, у продовження зазначеної систематичної діяльності 11.01.2021 між ДПДГ "Правдинське" МІП НААН та ТОВ "Агрогрупа Деметра" укладено оспорюваний договір №11/01 про виконання сільськогосподарських робіт, який є чинним та відповідно до умов якого сільськогосподарські роботи виконуються на земельних ділянках загальною площею 4921 га. 
Відповідно до п. 1.1 Договору, Виконавець зобов`язується самостійно або із залученням третіх осіб (на підставі укладених договорів), професійно та якісно виконати для Замовника сільськогосподарські роботи, які визначені сторонами у специфікаціях до даного договору, які являються його невід`ємною частиною, а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і сплатити їх вартість, погоджену в специфікаціях.
Сторони погодили, що сільськогосподарські роботи будуть виконуватися Виконавцем на земельних ділянках загальною площею 4921 га, що належать на праві користування Замовнику (пункт 1.2 Договору).
Відповідно до п. 2.1 Договору, загальна ціна (вартість) послуг за цим Договором складається з сум всіх актів виконаних робіт.
Розмір плати , за здійснення передбачених цим Договором сільськогосподарських робіт визначається специфікаціями до договору (п. 2.2 Договору).
Оплата ціни (вартості) робіт здійснюється Замовником після підписання Сторонами актів виконаних робіт. Строки розрахунків за цим Договором зазначаються у специфікаціях (п 2.4 Договору).
Пунктом 3.1 Договору визначено, що Виконавець протягом 3 робочих днів з дати завершення сільськогосподарських робіт (по кожному окремому виду робіт), передбачених відповідними специфікаціями до даного Договору, надає Замовнику акти виконаних робіт. Замовник не пізніше 10 календарних днів з дати отримання від Виконавця акту виконаних робіт підписує його або в цей же строк направляє Виконавцю письмову мотивовану відмову від підписання акту виконаних робіт.
Також, учасниками справи не заперечувалось., що між відповідачами до оспорюваного Договору були складені та довосторонньо підписані: специфікація № 1 від 01.03.2021,специфікація № 2 від 10.03.2021, специфікація № 3 від 01.04.2021,специфікація № 4 від 02.04.2021, акти наданих послуг № 78 від 31.03.2021, № 120 від 01.04.2021, № 126 від 03.04.2021, № 133 від 20.04.2021, № 134 від 30.04.2021, № 187 від 19.05.2021, № 281 від 01.06.2021, № 188 від 19.05.2021. 
Прокурор зазначає, що відомості про продаж (поставку) зібраного врожаю на момент пред`явлення позову відсутні.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що надаючи правову оцінку оспорюваному договору з урахуванням вищевикладених відомостей щодо виконання попередніх укладених цими ж сторонами аналогічних договорів, прокурор дійшов висновку, що вказаний правочин має всі ознаки та істотні умови правовідносин оренди землі з метою товарного сільськогосподарського виробництва, які характеризуються, як правило, закінченим циклом сільськогосподарського виробництва орендарем, починаючи з етапу обробітку земельної ділянки до отримання плодів від цієї діяльності (ст. 775 ЦК України). Викладене свідчить про удаваність договору №11/01 від 11.01.2021, виходячи з наступного.
Прокурор зазначає, що зі змісту оскаржуваного договору, специфікацій до нього встановлено невідповідність господарської діяльності підприємства положенням п.п. 2.1, 4.10, 4.11 Статуту ДПДГ "Правдинське" МІП НААН та вимогам земельного законодавства.
Зокрема згідно п. 2.1 Статуту державне підприємство створено з метою організаційно-господарського забезпечення науковій установі умов для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння сільськогосподарських культур. Положеннями п. 4.10 Статуту передбачено право підприємства використовувати належне йому майно для участі у цивільних відносинах, у т.ч. для провадження фінансово-господарської діяльності відповідно до цілей, визначених Статутом та в межах його цивільної правоздатності. А згідно п. 4.11 Статуту підприємство має ефективно використовувати належне йому майно та розпоряджатися ним в межах, визначених законодавством, з метою розвитку науки і техніки для задоволення соціальних, економічних та інших потреб держави.
Разом з цим, господарська діяльність ДПДГ "Правдинське" МІП НААН не відповідає цілям, визначеним Статутом та меті створення підприємства. При виконанні сільськогосподарських робіт ТОВ "Агрогрупа Деметра" використовувала власний посівний матеріал соняшника та кукурудзи, за рахунок власної або найнятої робочої сили та техніки, що виключає можливість ДГТДГ "Правдинське" МІП НААН виробляти оригінальне, елітне та репродукційне насіння та забезпечувати Науковій установі умови для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації (п.2.2 Статуту). Вказане свідчить про неефективне використання належного підприємству на праві постійного користування майна з метою розвитку науки і техніки (п.4.11 Статуту).
Більше того, як стверджує прокурор, усі дії ДПДГ "Правдинське" МІП НААН на виконання оскаржуваного договору зводяться до фактичної передачі у користування ТОВ "Агрогрупа Деметра" земельної ділянки. При цьому, у даному випадку надання права обробляти землю виконавцю робіт (ТОВ "Агрогрупа Деметра") та подальше отримання урожаю цим підприємством з цих же земель є ознакою правовідносин, що виникають при оренді землі та не відповідає правовій природі договорів підряду на виконання робіт, про надання послуг та поставки (ст.ст. 712, 837, 901, ЦК України), за якими коло контрагентів не обмежується однією особою, а метою замовника має бути отримання результатів сільськогосподарських робіт та, у подальшому, якнайбільшого прибутку від реалізації отриманих результатів робіт у конкурентному середовищі (на ринку, товарних біржах тощо).
Таким чином, прокурор вказує, що ДПДГ "Правдинське" МІП НААН фактично передало в користування ТОВ "Агрогрупа Деметра" землі, які перебувають у підприємства на праві постійного користування та на яких воно самостійно не здійснювало передбаченої статутом діяльності. Тобто воля сторін насправді спрямована на встановлення не правовідносин по виконанню сільськогосподарських робіт та реалізації продукції та залишків виробництва, а орендних правовідносин, оскільки відбулась передача в користування об`єкта оренди - земельної ділянки площею 4921 га.
Вважаючи, що спірний договір від 11.01.2021 № 11/01 не відповідає вимогам Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Господарського кодексу в частині дотримання порядку, компенсації та способу передачі земельної ділянки в оренду, тому має бути визнаний недійсним, прокурор і звернувся до суду за захистом інтересів держави в особі визначених позивачів. 
В свою чергу, відповідачі проти позову заперечували, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Пунктом 3  статті 131-1 Конституції України  на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені Законом.
Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру»  передбачає, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави, у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до  ст. 53 Господарського процесуального кодексу України  у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, чинним законодавством визначено дві умови, за обов`язкової наявності яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді:
1)          порушення або загроза порушення інтересів держави та
2)          не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У відповідності до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №3-рн/99, державні інтереси закріплюються як нормами  Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 вказані міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення  Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у  ст. 131-1 Конституції України  та  ст. 23 Закону №1697-VII.
«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Конституція України  (ст.ст. 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією  Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За правилами ст.ст.  4,  5 ЗК України  завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Стаття 80 ЗК України  закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.
З огляду на положення частини першої  статті 84 ЗК України  у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.  Статтею 122 ЗК України  визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності.
Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України статті 14, 19  Конституції України).
 Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності (п. 43). Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що Охтирська окружна прокуратура в особі визначеного прокурора обгрунтовано звернулася з відповідним позовом   в інтересах Національної академії аграрних наук України, оскільки саме вона є органом, що здійснює управління об`єктами державної власності, який по своїй суті стосується використання земельних ділянок державної форми власності, а також і в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Сумській області, який відповідно до вимог  ст. 122 Земельного кодексу України  є органом, який від імені держави здійснює права власника щодо розпорядження земельними ділянками.
Вищезазначене є обґрунтованою та належною підставою для звернення прокурора з позовною заявою до суду в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України та Головного управління Держгеокадастру в Сумській області. 
В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення підстав обгрунтованості заявлених прокурором позовних вимог  в інтересах держави в особі визначених органів - є предметом судового дослідження, з урахуванням сукупності наявних у справи доказів, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, та їх оцінки з огляду на приписи процесуального закону. 
У відповідності до  статті 7 Господарського процесуального кодексу України,  правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі  ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Вказані положення передбачають, що  закон  встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед  законом  і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм  законом  права і виконувати покладені на них обов`язки.
У відповідності до  статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних  законом  інтересів.
Відповідно до вимог частини 1  статті 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною 1  статті 74 Господарського процесуального кодексу України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2  ст.74 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до приписів частини 3 та 4  статті 74 Господарського процесуального кодексу України  докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Пунктами 1, 2  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
17.10.2019 набув чинності  Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву  статті 79 ГПК  з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до  статті 79 Господарського процесуального кодексу України,  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах  закон  не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
В свою чергу, суд апеляційної інстанції, розглянувши вимоги прокурора про визнання недійсним договору №11/01 від 11.01.2021 про виконання сільськогосподарських робіт, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України", а також зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" звільнити земельні ділянки загальною площею 4921 га, дійшов наступних висновків. 
Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. 
Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину та характер спірних правовідносин сторін. 
Відповідно до ч. 7  статті 179 Господарського кодексу України,  господарські договори укладаються за правилами, встановленими  Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За змістом положень  ст. 3 Цивільного кодексу України  однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
За приписами п.1 ч.2  ст.11 Цивільного кодексу України,  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно  ст.174 Господарського кодексу України,  господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог  ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 626,  627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до  ст. 626 Цивільного кодексу України,  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому зміст оспорюваного правочину та його правова природа не залежать від його назви.
Згідно  ст. 837 Цивільного кодексу України,  за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно із  ст. 901 Цивільного кодексу України,  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Так,, матеріали справи підтверджують, що між відповідачами укладено Договір про виконання сільськогосподарських робіт № 11/01 від 11.02.2021.
Як вбачається із предмету спірного договору, сторони домовились про організацію виробничого процесу та взаємне виконання робіт і надання послуг в сфері обробітку земельної ділянки сільськогосподарського призначення.
За  статтею 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі  ст. 13 Закону  України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 15 України «Про оренду землі»,  істотними умовами договору оренди  землі є:  об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Таким чином, на відміну від договору підряду (або надання послуг), за яким виконавець за завданням замовника виконує роботи (або надає послуги), за що отримує винагороду, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане в користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки) на визначений строк.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні в матеріалах справи як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що укладений спірний договір за своєю правовою природою та юридичними ознаками не має ознак договору оренди землі, а є за своєю правовою природою є договором виконання сільськогосподарських робіт, оскільки не містить всіх істотних умов  договору оренди, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
При цьому, висновки суду першої інстанції про те, що сторонами оскаржуваного договору у пункті 1.1  визначено об`єкт оренди - земельну ділянку площею 4921 га - судом апеляційної інстанції визнаються помилковими з огляду на те, що Закон України «Про оренду землі» чітко визначає кваліфікаційну ознаку об`єкта оренди, а саме: кадастровий номер та місце розташування об`єкта оренди, які у оспорюваному правочині відсутні. 
Крім того, подальші документи, які оформлені сторонами до оспорюваного правочину як кожен окремо, так і у їх сукупності (а саме специфікація № 1 від 01.03.2021,специфікація № 2 від 10.03.2021, специфікація № 3 від 01.04.2021,специфікація № 4 від 02.04.2021, акти наданих послуг № 78 від 31.03.2021, № 120 від 01.04.2021, № 126 від 03.04.2021, № 133 від 20.04.2021, № 134 від 30.04.2021, № 187 від 19.05.2021, № 281 від 01.06.2021, № 188 від 19.05.2021) не містять будь-яких відомостей, обумовлених .ч. 1, 2  ст. 15 України «Про оренду землі», які б свідчили про передачу визначеного об`єкта оренди, узгодження ціни оренди, тощо. Також, матеріали справи не містять належних, допустимих , достатніх та вірогідних доказів того, що саме належна відповідачу-2 земельна ділянка була передана в користування відповідачу-1 фізично, і що відповідач-2 внаслідок укладення оспорюваного договору був обмежений у реалізації свого права постійного користування земельною ділянкою, або позбавлений такого права внаслідок укладення оспорюваного правочину.  
Суд першої інстанції вказав також, що аналіз фінансово-господарської діяльності ДПДГ «Правдинське» МІП НААН протягом 2018-2021 років за договорами, укладеними з ТОВ «Агрогрупа Деметра», свідчить і про наявність у цих систематичних правовідносинах і такої істотної умови договору оренди землі, як орендна плата, що підтверджується  зокрема тим, що передбачені  п. 2.3 договору грошові кошти є платою за виконання робіт з вирощування та збирання сільськогосподарської продукції, тобто  за умовами оспорюваного договору про виконання робіт від 11.01.2021 вирощування та збирання врожаю здійснюється тільки ТОВ «Агрогрупа Деметра», без участі ДПДГ «Правдинське» МІП НААН, яке фактично лише надає у користування земельну ділянку площею 4921 га, належну йому на праві постійного користування
Проте, суд апеляційної інстанції вважає вказані висновки суду першої інстанції в цій частині помилковими з огляду на те, що пунктом 1.7 оспорюваного правочину обумовлено, що власником сільськогосподарської продукції внаслідок виконання робіт є Замовник, тобто відповідач-2, і на виконання умов договору, відповідач-2 здійснював оплату на користь ТОВ «Агрогрупа Деметра» за надані послуги, а у відповідача-1 жодних грошових зобов`язань перед відповідачем-2 саме на підставі оспорюваного правочину - не виникало і не здійснювалось, що в сукупності свідчить про відсутність такої умови договору оренди, як орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків порядку її внесення, відповідальності за несплату. 
Також, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржників про те, що   що різниця між проведеними між сторонами розрахунками є орендною платою за користування наданою земельною ділянкою -  не підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, як не підтверджується і відповідними доказами твердження про формальність проведення розрахункових операцій  за правовідносинами, що склались між відповідачами, починаючи з 2018 року, адже жодних доказів в підтвердження проведення будь-яких фінансових перевірок уповноваженими органами - матеріали справи не містять, а наявні у справі докази таких обставин не підтверджують. 
При цьому, висновки суду першої інстанції про формальність проведення розрахункових операцій  за правовідносинами, що склались між відповідачами, починаючи з 2018 року, а у 2021 році вищевикладені фактичні обставини укладення та виконання спірного договору складаються аналогічним чином - жодним чином не підтверджують удаваність оспорюваного правочину, оскільки жодних доказів стосовно оспорювання/оцінки уповноваженими органами господарських договорів та правочинів, які склались між сторонами в період з 2018 року по дату укладення оспорюваного правочину - в контексті саме їх удаваності та/або фіктивності та /або недійсності, та/або безтоварності - матеріали справи не містять, а враховуючи презумпцію правомірності правочинів, закріплену у ст. 204 Цивільного кодексу України, та оцінку саме оспорюваного правочину на предмет удаваності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що господарські правовідносини між відповідачами, як існували до укладення оспорюваного у даній справі правочину, і які оформлені відповідними документами, презумпція правомірності яких не спростована у встановленому порядку, не є підставами для висновку стосовно  удаваності саме оспорюваного правочину з урахуванням меж позовних вимог, які обмежені саме таким правочином. 
Також, з висновками суду першої інстанції про те, що підтвердженням того, що укладений спірний договір є договором оренди, а не договором виконання робіт, слугує і те, що фактично TOB «Агрогрупа Деметра» займається саме обробітком земельних ділянок,  що перебувають у постійному користуванні державного підприємства з метою подальшого отримання результатів здійснення своєї господарської діяльності у вигляді зібраного врожаю, про що  свідчать укладені між ТОВ «Агрогрупа Деметра» та ДПДГ «Правдинське» МІП НААН договори купівлі-продажу (поставки) сільськогосподарської продукції, виробленої на землях площею 4921 га. - суд апеляційної інстанції  не погоджується та вважає їх помилковими та такими, що суперечать наявним матеріалам справи, оскільки виробничий цикл у вирощуванні сільськогосподарських культур передбачає певні етапи: посів, догляд (захист рослин від шкідників), збирання врожаю. 
Згідно  наявних у справі доказів, зокрема: специфікації № 1 від 01.03.2021,специфікації № 2 від 10.03.2021, специфікації № 3 від 01.04.2021,специфікації № 4 від 02.04.2021, актів наданих послуг № 78 від 31.03.2021, № 120 від 01.04.2021, № 126 від 03.04.2021, № 133 від 20.04.2021, № 134 від 30.04.2021, № 187 від 19.05.2021, № 281 від 01.06.2021, № 188 від 19.05.2021, відповідач-1 надавав відповідачу-2 згідно укладеного договору послуги з внесення добрив, боронування та посіву сільськогосподарських культур соняшнику та кукурудзи, і послуг з догляду та збирання врожаю саме відповідачем-1 матеріали справи не містять. 
При цьому, згідно наявних у матеріалах справи пояснень відповідача-2,  що ним у 2021 році самостійно власною технікою та працівниками виконано сільськогосподарські роботи з боронування (1909,01 га), культивація (4105,92 га), посів зернових (306,2 га), внесення міндобрив (81 га), міжрядний обробіток (2104,53 га), дискування (3490,76 га), оранка (669,1 га), внесення міндобрив (604,29 га), коткування (391,4 га), і з огляду на обмежені технічні та ресурсні можливості відповідач-2 і залучив до виконання окремих видів сільськогосподарських робіт відповідача-1, що відповідає положенням розділів 2, 4, 7, 8 Статуту відповідача-2, а також узгоджується з умовами оспорюваного правочину та відповідає змісту складених до нього специфікацій та актів. 
Крім того,   щодо договорів купівлі-продажу (поставки) сільськогосподарської продукції, виробленої на землях площею 4921 га, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані договори не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження удаваності оспорюваного правочину, оскільки к зазначалось вище, відповідні договори були укладені відповідачами у 2018-2020 роках до укладення оспорюваного правочину, і не можуть бути кваліфікуючою ознакою удаваності оспорюваного правочину зокрема і з урахуванням того, що жодних доказів стосовно оспорювання/оцінки уповноваженими органами господарських договорів та правочинів, які склались між сторонами в період з 2018 року по дату укладення оспорюваного правочину - в контексті саме їх удаваності та/або фіктивності та /або недійсності, та/або безтоварності - матеріали справи не містять, а враховуючи презумпцію правомірності правочинів, закріплену у ст. 204 Цивільного кодексу України, та оцінку саме оспорюваного правочину на предмет удаваності, обґрунтованим є висновок, що господарські правовідносини між відповідачами, як існували до укладення оспорюваного у даній справі правочину, і які оформлені відповідними документами, презумпція правомірності яких не спростована у встановленому порядку, не є підставами для висновку стосовно  удаваності саме оспорюваного правочину з урахуванням меж позовних вимог, які обмежені саме таким правочином. 
Також, висновки суду першої інстанції про те, що між відповідачами виникли правовідносини, за якими фактично «орієнтовне» визначення загальної кількості товару, який має бути переданий за договорами купівлі продажу, дає можливість ТОВ «Агрогрупа Деметра» набути право власності на весь зібраний урожай із земельних ділянок, які передано у користування за договорами про надання сільськогосподарських послуг - судом апеляційної інстанції визнаються помилковими, адже зазначена судом першої інстанції можливість, яка не підтверджується жодним належним та допустимими доказом в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, не може бути визнана ні обставиною, ні фактом, який має або мав місце під час укладення оспорюваного правочину. 
Крім того, доводи прокурора і про належність доказу в підтвердження факту укладення між відповідачами саме договору оренди, а саме висновку спеціаліста від 08.10.2021 (досліджуваний період 2018-2019 рр.) - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вказаний висновок стосується правовідносин сторін до укладення спірного договору, а також не є належним доказом саме в підтвердження орендних правовідносин саме за укладеним оспорюваним договором. 
Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції саме як підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину, щодо використання земельної ділянки, наданої ДПДГ «Правдинське» МІН НААН для проведення науково-дослідних робіт, з порушенням принципу цільового використання землі.
Відповідно до п. «а» ч. 1  ст. 96 Земельного кодексу України,  землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.
Ч. 3  ст. 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства.
Обов`язок землекористувачів використовувати землю за цільовим призначенням, визначений  ст.96 Земельного кодексу України , передбачає використання землі як в межах основного цільового призначення (зокрема, землі сільськогосподарського призначення), так і в межах підкатегорії цільового призначення (зокрема, для дослідних та навчальних цілей).
Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 13.07.2010 № 548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель, якою серед земель сільськогосподарського призначення (секція А, код « 01») вирізняють землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код « 01.01») та землі для дослідних і навчальних цілей (код « 01.09»).
Права землекористувачів визначені  ст. 95 Земельного кодексу України . 
Відповідно до ч. 1  ст. 95 Земельного кодексу України,   землекористувачі, якщо інше не передбачено  законом  або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, зо дні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.
Згідно наявного у матеріалах справи Статуту ДПДГ «Правдинське» МІН НААН, останнє є правонаступником в частині майна, землі, майнових і немайнових прав і зобов`язань ДП Дослідне господарство «Правдинське» Інституту рослинництва імені В.Я.Юр`єва НААН України; підприємство створене Міністерством технічних культур СРСР і Міністерством харчової промисловості СРСР 12 грудня 1945 року згідно наказу № 12/1217. 
Згідно п. 4.4 статуту ДПДГ «Правдинське» МІН НААН, земельні ділянки, які надані в постійне користування підприємству для розміщення його об`єктів, здійснення науково-дослідної та господарської діляності, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння, вирощування садивного матеріалу сільськогосподарських культур, кормів дял племінних тварин і пропаганди ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визначених статутом Академії та цим статутом, є державню власністю.
Пунктом 4.10 Статуту ДПДГ «Правдинське» МІН НААН, підприємство має право використовувати належне йому майно для участі у цивільних відносинах, у т.ч. для провадження фінансово-господарської діляності відповідно до цілей, визначених статутом та в межах цивільної правоздатності.
П. 6.2.1 п. 6.2 Статуту ДПДГ «Правдинське» МІН НААН визначено, що підприємство забезпечує ефективне та цільове використання закріпленого за ним державного майна та виділених державних коштів, враховує при визначенні стратегії науково-дослідної та господарської діяльності, умови державних контрактів, програм, замовлень та інші договірні зобов`язання.
Відповідно до п. 8.1 розділу 8 Статуту ДПДГ «Правдинське» МІН НААН, підприємство планує свою діяльність і визначає перспективи розвитку, виходячи з програми науково-дослідних робіт Наукової установи, якій воно підпорядковане, та з укладених господарських договорів, які нарівні з відповідними нормативно-правовими актами є правовою основою ділових відносин з іншими суб`єктами господарювання.
ДПДГ «Правдинське» МІП НААН має право використовувати належне йому майно для участі у цивільних відносинах, у тому числі для провадження фінансово- господарської діяльності, відповідно до цілей, визначених цим Статутом та в межах його цивільної правоздатності (п. 4.10 розділу 4 Статуту).
Відповідно до пп. 2.2.6 п. 2.2 розділу. 2 Статуту ДПДГ «Правдинське» МІП НААН, одним із основних видів діяльності підприємства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Таким чином, положення Статуту ДПДГ «Правдинське» МІП НААН  розмежовують діяльність підприємства на господарську діяльність і на науково-дослідну діяльність. 
Як наголошував відповідач-2, ДПДГ «Правдинське» МІП НААН самостійно здійснює господарську діяльність, зокрема, в частині вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, тобто без узгодження Національної академії аграрних наук. 
Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам та юридичним особам у власність чи користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. З цією метою у формі бланків зазначених державних актів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02.04.2002 р. № 449, передбачено графу «Цільове призначення (використання) земельної ділянки».
В свою чергу,    згідно наявного у матеріалах справи Державного акту на право постійного користування землею СМ 040 (зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 20) та Державного акту на право постійного користування землею СМ 041 (зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21), Дослідному господарству «Правдинське» Іванівською сільською радою народних депутатів Великописарівського району Сумської області та Вищевеселівською сільською радою народних депутатів Великописарівського району Сумської області надано у постійне землекористування 827,6 га та 5339,4 га землі у постійне користування саме для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що  висновок суду першої інстанції, що належні відповідач-2 на праві постійного користування земельні ділянки використовувались ним всупереч статутної діяльності, а саме, що землі належать до земель для дослідних і навчальних цілей (код 01.09), у зв`язку з чим, їх використання здійснюється не за цільовим призначенням, - є помилковим.
Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності,  суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи прокурора про те, що між сторонами існують фактичні відносини з передачі в користування земельних ділянок, метою яких для ТОВ «Агрогрупа Деметра» є отримання прибутку від врожаю, який воно самостійно вирощує, а для ДПДГ «Правдинське» МІП НААН - отримання орендної плати за землю, що свідчить про те, що відповідачі фактично уклали договір оренди земельної ділянки  - не знайшли свого підтвердження наявними матеріалами справи, а отже відсутні обумовлені законом підстави для застосування до оспорюваного прокурором правочину вимог законодавства, яке регулює оренду землі, зокрема Земельний кодекс України та Закон України «Про оренду землі». 
Відповідно до приписів  ст. 215 Цивільного кодексу України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1  статті 216 Цивільного кодексу України,  недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно зі  ст. 235 Цивільного кодексу України,  удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
У такій ситуації йдеться про два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (постанова Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 902/408/17).
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Таким чином, для визнання оспорюваних договорів удаваними позивачем має бути доведена спрямованість волі обох сторін договору (наявність у обох сторін договору умислу) на: породження правовідносин саме за договором про надання послуг та проведення науково - дослідницьких робіт; приховання правовідносин за договором оренди земельної ділянки договором про надання послуг. При чому для задоволення позову необхідно встановити не лише те, що правочин є удаваним, але й наявність порушення цивільного права чи охоронюваного  законом  інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Отже, за наслідками апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прокурором в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України не було доведено як спрямованість волі обох сторін договору на умисел стосовно укладення договору оренди землі, як не доведено наявність у обох сторін договору, як окремо так і в сукупності умислу на: (1) породження правовідносин саме за договором оренди землі, (2) приховання правовідносин за договором оренди земельної ділянки договором про надання послуг, (3) породження правовідносин саме за договором про надання послуг та проведення науково - дослідницьких робіт.
Крім того, за наслідками апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що жодних інтересів держави в контексті ініційованого прокурором спору - не порушено, факт протиправного отримання в користування ТОВ «Агрогрупа Деметра» земельної ділянки - не підтверджується жодним наявними у матеріалах справи доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і укладення оспорюваного правочину не  суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені у ст.ст.  14,  19 Конституції України  та ст.ст.  1,  5,  134 Земельного кодексу України, що свідчить про відсутність факту порушення інтересів держави, і такі факти не були доведені прокурором належними засобами доказування, а судом апеляційної інстанції не встановлено за наслідками апеляційного розгляду.
Також, укладення Договору №11/01 від 11.01.2021 про виконання сільськогосподарських робіт між ТОВ «Агрогрупа Деметра» та ДП «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України»  не суперечить встановленому порядку, жодним чином не порушує інтереси держави у сфері земельних відносин та відносин управління об`єктами державної власності, у жодних доведених та наявних підстав для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовом - прокурором не доведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено за наслідками апеляційного розгляду.
Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що у позові прокурор також посилався на приписи ч. 5 ст. 75  Господарського кодексу України  та ч. 3, ч. 4, ч. 5, ч. 9, ч. 11 ст. 78-1 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», як підстави для визнання недійсним оспорюваного договору. 
Ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Так, ст. 78-1 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення вказаного правочину) регулювала господарське зобов`язання комунального унітарного підприємства, щодо вчинення якого є заінтересованість.  
Ч. 3 ст. 78-1 Господарського кодексу України, на яку посилається прокурор у позові, на момент укладення оспорюваного правочину мала таку редакцію:  
Дія цієї статті поширюється на господарські зобов`язання комунальних унітарних підприємств, предметом яких є:
відчуження або придбання за одним договором або декількома пов`язаними договорами товарів або іншого майна, балансова вартість якого перевищує 100 мінімальних заробітних плат виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня року, в якому вчиняється відповідне господарське зобов`язання (крім випадків отримання комунальним унітарним підприємством у власність товарів або майна безоплатно або за одну гривню);
передача або отримання в оренду, інше платне користування товарів або майна, балансова вартість яких перевищує 100 мінімальних заробітних плат виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня року, в якому вчиняється відповідне господарське зобов`язання;
передача комунальним унітарним підприємством у безоплатне користування третім особам товарів або іншого майна, балансова вартість якого перевищує 20 мінімальних заробітних плат виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня року, в якому вчиняється відповідне господарське зобов`язання;
виконання або замовлення робіт або надання послуг, ринкова вартість яких перевищує 100 мінімальних заробітних плат виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня року, в якому вчиняється відповідне господарське зобов`язання (крім випадків отримання комунальним унітарним підприємством результатів робіт або послуг безоплатно або за одну гривню);
надання або отримання позики, іншого фінансування на поворотній основі на суму, що перевищує 50 мінімальних заробітних плат виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня року, в якому вчиняється відповідне господарське зобов`язання (крім випадків отримання комунальним унітарним підприємством позики або іншого фінансування безоплатно або за одну гривню);
надання комунальним унітарним підприємством застави, поручительства або іншого забезпечення виконання зобов`язань, розмір яких перевищує 100 мінімальних заробітних плат виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня року, в якому вчиняється відповідне господарське зобов`язання.
В свою чергу ст. 78 Господарського кодексу України визначено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.
Проте, суд апеляційної інстанції дослідивши статут  Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії агарних наук України" встановив, що вказане підприємство не є комунальним унітарним підприємством, а тому підстави для застосування до оспорюваного правочину ч. 3, ч. 4, ч. 5, ч. 9, ч. 11 ст. 78-1 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину), на яку посилається прокурор у позові - відсутні. 
Крім того, оскільки матеріалами справи не підтверджується і факт саме розпорядження відповідачем-2 належними йому земельними ділянками на праві постійного користування шляхом передачі їх в оренду відповідачу-1 на підставі оспорюваного правочину, відповідно, і підстава для визнання оспорюваного правочину недійсним з огляду на приписи  ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» - також відсутні. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи дійшов висновку, що вимоги прокурора про визнання недійсним договору №11/01 від 11.01.2021 про виконання сільськогосподарських робіт, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" з підстав, обумовлених ст.ст. 203, 215, 235 Цивільного кодексу України -  є необґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами, а отже, задоволенню не підлягають з підстав, наведених у даній постанові.  
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ТОВ «Агрогрупа Деметра» неправомірно використовує земельні ділянки загальною площею 4921 га, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України», з метою відновлення становища, що існувало до порушення, і захисту прав постійного землекористувача на вільне користування та розпорядження земельними ділянками вони підлягають звільненню.
В свою чергу, доводи відповідача-1 про те, що вказана вимога судом першої інстанції безпідставно прийнята до розгляду шляхом прийняття заяви про збільшення позовних вимог, - судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки дії суду першої інстанції в цій частині узгоджуються з приписами ст. ст. 2, 14, 46 Господарського процесуального кодексу України. 
В свою чергу, суд апеляційної інстанції оцінюючи вимоги прокурора в цій частині, дійшов висновку, що заявляючи вказану вимогу прокурор не довів належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України факт використання ТОВ «Агрогрупа Деметра»  земельних  ділянок загальною площею 4921 га, адже до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів в підтвердження даної обставини, як не обгрунтовано і відповідну площу зайняття, не наведено відомостей стосовно місцезнаходження відповідної земельної ділянки, як не наведено і відомостей стосовно проведення будь-яких заходів разом з уповноваженими органами відносно вказаних обставин.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно наявного у матеріалах справи Державного акту на право постійного користування землею СМ 040 (зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 20) та Державного акту на право постійного користування землею СМ 041 (зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21), Дослідному господарству «Правдинське» Іванівською сільською радою народних депутатів Великописарівського району Сумської області та Вищевеселівською сільською радою народних депутатів Великописарівського району Сумської області надано у постійне землекористування 827,6 га та 5339,4 га землі у постійне користування саме для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто площі відповідних земельних мідянок є відмінними від стверджуваної прокурором площі зайняття, а також відповідні відомості не співпадають з відомостями стосовно  кадастрових номерів земельних ділянок, про зайняття яких стверджувалось прокурором. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності не є належними та допустимими в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження факту зайняття відповідачем -1 земельних ділянок стверджуванню площею 4  921 га,  а тому вимоги прокурора у цій частині задоволенню не підлягають як такі, що не були доведені належними засобами доказування. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги прокурора про визнання недійсним договору №11/01 від 11.01.2021 про виконання сільськогосподарських робіт, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України", та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" звільнити земельні ділянки загальною площею 4921 га -  не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому позов задоволенню не підлягає за наведених у дані постанові підстав, у зв`язку  з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позову повністю.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд надав учасникам спору вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.  

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг 
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Приписами ст. ст. 76, 77  Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржниками в апеляційних скаргах, знайшли своє  підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими обставини, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення  підлягає скасуванню в апеляційному порядку  з прийняттям  нового рішення про відмову у задоволенні  позову прокурора (з урахуванням уточнень позовних вимог) повністю за наведених у даній постанові підстав.  

Розподіл судових витрат
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином:   
- Судовий збір за подачу позову залишити  за прокурором;  
- стягнути з Охтирської окружної прокуратури Сумської області   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" 7  126 (сім тисяч сто двадцять шість) грн. 50 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги. 
- Стягнути з Охтирської окружної прокуратури Сумської області  на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України  7  126 (сім тисяч сто двадцять шість) грн. 50 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги  Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області  від 21.09.2022 у справі № 920/22/22 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Сумської області  від 21.09.2022 у справі № 920/22/22 -   скасувати.
3. Ухвалити нове рішення: у задоволенні позову  Керівника Охтирської окружної прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі позивачів  Національної академії аграрних наук України та Головного управління Держгеокадастру в Сумській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" про визнання недійсним договору №11/01 від 11.01.2021 про виконання сільськогосподарських робіт, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" та зобов`язання звільнити земельні ділянки - відмовити повністю. 
4. Судовий збір за подачу позову залишити за  Керівником Охтирської окружної прокуратури Сумської області. 
5. Стягнути з Охтирської окружної прокуратури Сумської області (42700 Сумська обл., м.Охтирка, вул. Сумська, 12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" (код 39046346; 25006 Кіровоградська обл., м.Кропивницький, вул. Велика Пермська, 8Ж) 7  126 (сім тисяч сто двадцять шість) грн. 50 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги. 
6. Стягнути з Охтирської окружної прокуратури Сумської області (42700 Сумська обл., м.Охтирка, вул. Сумська, 12)  на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України  (код 00497727; 42839 Сумська обл.., Охтирський район, с.Іванівка, 1) 7  126 (сім тисяч сто двадцять шість) грн. 50 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги. 
7. Матеріали справи повернути до Господарського суду сумської області, доручивши видати наказ на виконання  постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Дата підписання повного тексту постанови: 13.03.2023. 

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала