КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-з/824/3613/2023
справа №760/17596/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року                                                                                              м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Українця В.В.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "РІАЛЬТО", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
встановив:
 
У серпні 2020 року ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», правонаступником якого є ТОВ "ФК "РІАЛЬТО", звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачкою 28 лютого 2020 року укладено кредитний договір №200228-8349-4, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6 000,00 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,  зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Вказує, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет http://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.
Відповідачка зареєструвалась на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнивши анкету-заяву із зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Одноразовий ідентифікатор 452169 направлявся відповідачці шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер, який вказувався нею при реєстрації.
Кредитний договір підписаний відповідачкою 28 лютого 2020 року о 19 годині 40 хвилин шляхом введення одноразового ідентифікатора 452169 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua.
ТОВ "Фінансова компанія "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ" було перераховано на картковий рахунок відповідачки позику в розмірі 6000,00 грн, що підтверджується чеком від 28 лютого 2020 року.
Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідачка борг не повертає.
Мотивуючи наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 34260,00 грн, яка складається із: 6000,00 грн - заборгованість за кредитом; 3060,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до пункту 1.2 кредитного договору; 25200,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3 кредитного договору.
Окрім цього, просить стягнути з відповідачки 5000,00 гривень на витрат з правової допомоги та розподілити судові витрати.
В процесі розгляду заяви позивач подав акт прийняття-передачі робіт про додаткові витрати на правову допомогу, згідно даних якого  вартість додатково наданих юридичних послуг у цій справі складає 3500,00 гривень (а.с.70).
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 6000,00 грн боргу, 3060,00 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 28 лютого 2020 року по 29 березня 2020 року, 25200,00 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 30 березня 2020 року по 27 липня 2020 року, 8500,00 грн витрат на правничу допомогу та 2102,00 грн судового збору.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року та покласти судові витрати у справі на позивача.
Вказує, що позивач не мав законної підстави нараховувати відсотки за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку кредитування.
З посиланням на пункт 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» вказує, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний місяць (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. 
Вказує, що вимога позивача про сплату грошових коштів в розмірі 25200,00 грн в якості плати за користування кредитними коштами за період з 30 березня 2020 року по 27 липня 2020 року є незаконною та повинна бути скасована.
08 серпня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду заява ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» про залучення у справі правонаступника. Вказує, що 16 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір про відступлення прав вимоги №16/09/2021-Р/М за договором №200228-8349-4 від 28 лютого 2020 року. За умовами укладеного договору ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (первісний кредитор) в порядку та на умовах визначених цим договором та чинним законодавством України відступає (передає), а ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» приймає (набуває) грошової вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами строк виконання зобов`язання за якими настав або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в акті прийому-передачі прав та додаткових договорах до договору.
З даних акту приймання-передачі №1 від 16 вересня 2021 року до Договору відступлення права вимоги №16/09/2021-Р/М від 16 вересня 2021 року убачається, що ТОВ «ФК ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» передало ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» право вимоги до ОСОБА_1 . 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року ТОВ "ФК "РІАЛЬТО" залучено до участі у справі як правонаступника ТОВ ФК "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ".
08 серпня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», яке є правонаступником ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ».
Вказує, що під час розгляду справи відповідачкою не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем на підтвердження позовних вимог. Зазначає, що відповідачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження належного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 28 лютого 2020 року.
Звертає увагу, що всі нарахування відсотків за користування кредитними коштами, передбачені умовами кредитного договору, а тому, підписуючи кредитний договір, відповідачка була обізнана про розмір та ставки таких відсотків.
Вказує, що умовами укладеного договору не передбачені штрафні санкції у вигляді пені чи штрафу за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 договору.
Вказує, що Товариством враховано норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення корона вірусної хвороби (COVID-19)» про не нарахування штрафів та пені на період дії карантину.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до статті 369 ЦПК України  апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 28 лютого 2020 року кредитний договір між ТОВ "Фінансова компанія "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ" та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". ТОВ "Фінансова компанія "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ" перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 6000 грн, що підтверджується чеком від 28 лютого 2020 року. У зв`язку із  порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідно до наданого позивачем розрахунку, який відповідачем не спростовано, станом на 10 серпня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість 34260,00 грн, що складається з: 6000 грн - заборгованість за кредитом, 28260 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. Доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором перед позивачем відповідач суду не надав. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
Судом установлено, що 28 лютого 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ОСОБА_1 укладено договір № 200228-8349-4.
Відповідно до пункту 1.1 укладеного договору Товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. договору, кредит надається не на споживчі цілі.
Пунктом 1.3. визначено, що строк надання кредиту становить 30 днів.
Згідно пункту 1.2. сторони погодили, наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,7% від суми кредиту за кожний день користування Кредитом у межах строку, визначеного пунктом 1.3. договору.
Відповідно до пункту 3.3. укладеного кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування Кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору (а.с. 7-8).
З даних квитанції №201052219 від 28 лютого 2020 року убачається, що ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. У графі «призначення» вказано перерахування коштів за договором 200228-8349-4 від 28 лютого 2020 року на умовах фінансового кредиту (а.с.9).
Факт переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 також підтверджується листом №22279/47 від 17 вересня 2020 року та випискою по рахунку ОСОБА_1 по картковому рахунку № НОМЕР_1 , наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 28 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року (а.с.51,83-84).
З даних розрахунку заборгованості по кредитному договору №200228-8349-4 від 28 лютого 2020 року убачається, що станом на 10 серпня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 складає 34260,00 грн (а.с.6).
Згідно частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3-6,8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності нарахування відсотків за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку, колегія суддів зазначає про таке.
Так, згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 наведено наступне.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті  6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення  -  прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.
Відтак колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо неправомірності нарахування процентів після визначеного кредитним договором строку кредитування.
Щодо доводів апеляційної скарги та посилання на пункт 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» колегія суддів зазначає про таке.
Так, згідно пункту 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною 2 статті 3 цього Закону.
Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" був доповнений пунктом 6 згідно із Законом України від 17 березня 2020 року №533-ІХ, який набрав чинності 18 березня 2020 року (із змінами).
Відповідно до преамбули Закону України "Про споживче кредитування" цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Згідно із пунктами 10, 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, а споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
З даних кредитного договору №200228-8349-4 від 28 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ОСОБА_1 , убачається, що пунктом 1.1 визначено, що кредит надається не на споживчі цілі.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про застосування Закону України "Про споживче кредитування" є безпідставними, оскільки установлено, що укладений між сторонами кредитний договорів не відноситься до договорів про споживче кредитування, отже відповідно норми Закону України "Про споживче кредитування" не поширюються на зазначений договір, а тому посилання скаржника на порушення норм цього Закону є помилковими.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року- без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено  13 лютого 2023 року.
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук
 
Судді                                                                         А.М. Андрієнко
 
                                                                                  В.В. Соколова