П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
14  березня   2023 року                                                                                         місто Київ
                                                                                                                                                                    справа № 369/4060/21
                                                                                   провадження№22-ц/824/4654/2023    
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1                   
відповідач - Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ракицькою  Іриною Миколаївною,
на  рішення Києво-Святошинського районного суду  Київської області від 14 липня 2022  року, ухвалене у складі судді Ковальчук Л.М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності та стягнення грошових коштів,-
 
В С Т А Н О В И В :   
 
У березні 2021 року  позивачка ОСОБА_1 звернулася  до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за  нею право власності на недоотриману ОСОБА_1 пенсію з 1 липня 2014 року по 31 жовтня 2019 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити їй недоотриману ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію з 1 липня 2014 року по 31 жовтня 2019 року.
Позов обґрунтовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , чоловік позивача.
Померлий перебував на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУПФ України в Луганській області, однак тривалий час з 1 липня 2014 року по 31 жовтня 2019 року пенсії до моменту смерті не отримував.
Позивач звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
Нотаріус зробив запит до Головного УПФУ в Луганській області стосовно недоодержаної пенсії померлим ОСОБА_1 , на який отримав відповідь про не включення до складу спадщини недоодержаної пенсії пенсіонерів з числа військовослужбовців.
Постанови від 13 березня 2021 року  № 444/02-31  приватний нотаріус відмовив у  вчиненні нотаріальної дії.  Таким чином,  позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію.
Інших спадкоємців, крім позивача, після смерті ОСОБА_1 немає.
Ураховуючи те, що спадкоємець подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ледньова І.С., то місцем відкриття спадщини є м.Вишневе, і належним відповідачем у цій справі є територіальна громада м.Вишневе в особі міської ради.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Тому другим відповідачем повинно виступати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області. неналежним відповідачем.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Ракицька І.М. подала апеляційну скаргу, в який просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі посилається на те, що  рішення у цій справі ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу  відповідачі не скористалися.
В судове засідання учасники справи не з`явилися,  про місце, день та час засідання суду були повідомлені шляхом  направлення судового повідомлення на  електронну адресу, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України  датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі  рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає  частковому  задоволенню, виходячи з наступного.
Установлено, що  ОСОБА_1   є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про одруження № НОМЕР_1 . Виданого  відділом РАГС Ленінського району м.Ворошиловграда 27 серпня 1977 року  ОСОБА_1 перебувала у шлюбі зі ОСОБА_1 з 27 серпня 1977 року.
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_1 , громадянина Російської Федерації, виданого відділом РАГС м.Ярославля Ярославської області Російської Федерації ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 перебував на обліку в головному управління Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Останній місяць нарахування та виплати пенсії жовтень 2014 року. З 1 листопада 2014 року пенсія не нараховувалась. 
Члени сім`ї за отриманням недоодержаної пенсії ОСОБА_1 не звертались.
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області із заявою (від 13 березня 2021 року по спадковій справі № 147/2020)  про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .
Постановою  приватного нотаріуса Леденьова І.С. від 13 березня 2021 року  відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 . У цій постанові зазначено, що  на указану спадщину спадкоємцем за законом є дружина померлого ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла, так як на день смерті мешкала разом з померлим за однією адресою. Інших спадкоємців, передбачених законом, заповітом та ст.1261, 1266 ЦК України, немає Заповіт відсутній. Нотаріусом не встановлено склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, а саме - не відома сума недоотриманої пенсії, належної спадкодавцю.   Крім того, нотаріус зазначив, що оскільки померлий ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, спадкування буде відбуватися відповідно до вимог Міжнародних договорів та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільний, сімейних і кримінальних справах. Посилаючись на зазначені обставини, нотаріус відмовив  ОСОБА_1 у видачі свідоцтва.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суми пенсії не включаються до складу спадщини.  Згідно вимог ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» недоодержана пенсія не включається до складу спадщини та звернення за недоодержаною пенсією повинно бути не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, оскільки позивачка ОСОБА_1 не надала належних доказів звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо недоодержаної пенсії та враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області  виплатити пенсійні виплати в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив із того, що така вимога є похідною  від вимоги про визнання  права власності. Крім того, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області  є неналежним відповідачем.
Проте, погодитись повністю з такими висновками суду першої інстанції  не можна, виходячи з наступного.
Конституцією України (стаття 41) та стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно  до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майно та закріплює  право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від воді інших осіб.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( чт.1218 ЦК України).
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу  або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер має право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більше як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до ст.52 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії,  що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які  проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членом сім`ї, зазначеним у частині другий статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті,  повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначено у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними  порівну.  У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаною суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю,входить до складу спадщини.
Зміст частини третьої ст.52 Закону також узгоджується зі змістом ст.1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітною плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Положення ч.ч. 2, 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину (правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від  22 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19).
За викладених обставин суд першої інстанції помилково вважав, що до спірних  правовідносин слід застосовувати Закон України від 9 квітня 1992 року  № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Але, разом з тим,  колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, зважаючи на те, що за інформацією Головного  Пенсійного фонду України в Луганській області  з 1 листопада  2014 року пенсія ОСОБА_1 не нараховувалась.  Кошти, які не були нараховані померлому, не вважаються недоотриманою пенсією.
Отже, оскільки  спадкодавець не мав на момент смерті  недоотримуваної пенсії, відсутні підстави вважати, що до складу спадщини увійшла пенсія ОСОБА_1 .
            Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , але помилився щодо мотивів такої відмови, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням  його  мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
            З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ракицькою  Іриною Миколаївною, задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду  Київської області від 14 липня 2022  року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач

                                                                                                   А.М. Стрижеус