Справа № 446/2293/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Костюк У. І. 
Провадження № 22-ц/811/1553/22                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       31 січня 2023 року                                                          м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
                        секретаря – Матяш С.І.,
                        з участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
представників відповідача – Бондаренка Є.В.,
Кондратюк С.К., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 травня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, 

в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, просила стягнути з акціонерного товариства (далі – АТ) «УкрСиббанк» пеню в розмірі 86784,11 євро та 3% річних в розмірі 807,36 євро за невиконання грошового зобов`язання за договором банківського вкладу (депозиту).
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 9605 грн. судового збору.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 в особі свого представника –адвоката Лущанець М.В., просить рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апелянт вважає, що висновки суду суперечать умовам укладеного між сторонами 08.02.2012 року договору банківського вкладу (депозиту), вимогам ЦК України та Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду в аналогічних справах.
Так, зокрема, зазначає, що згідно з рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 року та постановою Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №446/154/16-ц про стягнення суми вкладу в розмірі 11000 євро та процентів за користування вкладом за період з 08.02.2012 року по 01.05.2013 року в розмірі 1925 євро, договір банківського вкладу не було розірвано і така вимога позивачкою не заявлялась, позаяк, станом на 18.12.2018 року АТ «УкрСиббанк» не сплатив позивачці проценти за користування вкладом за період з 23.12.2016 року по 18.12.2018 року, що і стало підставою для звернення з окремими позовними вимогами про стягнення процентів за користування вкладом за період з 02.05.2013 року по 18.12.2018 року і такі вимоги були задоволені рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.10.2019 року у справі №446/17/19, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06.03.2020 року.
Наголошує, що зазначені судові рішення підтверджують той факт, що станом на 18.12.2018 року АТ «УкрСиббанк» не виконав покладених на нього договірних зобов`язань у відповідності до укладеного депозитного договору, договірні зобов`язання між банком і позивачем не були припинені, що і стало підставою для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення неустойки (пені), до того ж, виходячи з первинних позовних вимог, як на суму вкладу, так і на відсотки за користування вкладом. 
Таким чином, вважає безпідставним висновок суду про те, що після набрання рішенням законної сили, договір банківського вкладу був розірваний. 
Також вважає безпідставним висновок суду про те, що нарахування пені проводиться на основну суму вкладу, а не на відсотки.
Щодо відмови у стягненні трьох процентів річних, то зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для такого стягнення, оскільки невиконання зобов`язання тривало з 23.12.2016 року по 18.12.2018 року, тобто 725 днів.
06.10.2022 року АТ «УкрСиббанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Відповідно до п.17 ч.1  ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»,  послуга – це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу (депозиту) належить до виплатних договорів за ознакою  наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику крім суми вкладу також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України).
Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» – це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за наданому останнім послугу.
При цьому, такі кошти після виконання договору залишаються у виконавця і не повертаються споживачеві. Тому внесені споживачами на відповідні рахунки в банку грошові кошти за договором банківського вкладу не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведенного, розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договором банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».
За змістом правових норм параграфа 3 «Банківський вклад» глави 71 та параграфа 1 «Загальні положення про банківських рахунок» глави 72 ЦК України, як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка відповідні банківські послуги надаються банком безкоштовно, тобто споживач не оплачує виконавцю такі послуги, якщо це не передбачено умовами укладених між сторонами договорів.
Отже, зміст поняття «послуга», прийнятого в законодавстві про захист прав споживачів, й усі пов`язані з ним норми слід трактувати таким чином, щоб вони відповідали дійсному його змісту (за необхідності – трактувати розширено). Тому дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем від суми, що складає грошовий розмір відплатності відповідного договору.
Тобто обов`язок банку за договором банківського вкладу (депозиту) повернути суму вкладу безумовно є грошовим, однак, обов`язок повернення суми вкладу не зумовлює відплатність договору банківського вкладу (депозиту), через що ця сума не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Зміст приписів ч.5  ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі, згідно із ч.5   ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15.
Схожий за змістом правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, де Велика Палата вказала, що за змістом ст.ст.546, 549, 550 ЦК України, неустойка (пеня) за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання, а відтак, може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. 
Зміст правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17 полягає у тому, що нарахування пені можливо виключно за наявності споживчих правовідносин між банком і вкладником на підставі відповідного договору і лише у межах строку його дії. При цьому, підстави припинення споживчих правовідносин, а саме розірвання договору за згодою сторін чи за рішенням суду, закінчення строку його дії тощо не мають правового значення.
Судом встановлено, що 08.02.2012 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу (депозит) №2630616913718464 EUR, за умовами якого (п.1.1), банк приймає на зберігання від вкладника або для нього грошові кошти (вклад) та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених цим договором.
Пунктом 1.3 договору визначено, що вкладник вносить/розміщує на вкладний рахунок суму 11000,00 євро на строк зберігання з 08.02.2012 року (дата внесення) до 08.05.2012 року (дата повернення), що є також строком дії договору, який, за відсутності вимоги вкладника про повернення вкладу у дату повернення, з цієї дати продовжується на той самий строк зберігання.
За час зберігання та користування коштами банк нараховує й виплачує вкладнику проценти на суму вкладу – 15% річних (п.1.4).
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 року у справі №446/154/16-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за банківським вкладом задоволено частково, стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу за договором банківського вкладу (депозит) №2630616913718464 EUR від 08.02.2012 року у розмірі 11000,00 євро, а також відсотки за користування вкладом у розмірі 8042,05 євро, а всього: 19042,05 євро, що еквівалентно 522763,53 грн., у задоволенні решти вимог (про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат) відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2017 року рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 07.11.2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2017 року скасовано, рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування вкладом у розмірі 8042,05 євро змінено та стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 відсотки за користування вкладом у розмірі 1925,00 євро, що еквівалентно 52847,22 грн., в іншій частині рішення залишено без змін.
19.12.2018 року на підставі постанови Верховного Суду від 07.11.2018 року та рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 року у справі №446/154/16-ц АТ «УкрСиббанк» перерахувало ОСОБА_2 12925,00 євро, що еквівалентно 409497,67 грн., в повному обсязі виконавши ухвалене на користь ОСОБА_2 рішення суду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення між сторонами договірних відносин, оскільки позивачка звернулась з вимогою про повернення їй депозиту (банківського вкладу) та процентів за користування ним, що в повній мірі узгоджується з умовами договору (п.1.6).
У зв`язку з наведеним, правильним є й висновок суду про безпідставність заявлених позивачкою вимог про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання.
До того ж, рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 року у справі №446/154/16-ц вже було відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені, у зв`язку з безпідставністю такої вимоги, і рішення суду в цій частині набрало законної сили.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що немає підстав для застосування норми ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин, є правильним.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення трьох процентів річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не обґрунтувала належним чином розрахунку періоду, за який просила стягнути спірну суму. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до норм ЦПК України, суд не має права з власної ініціативи виходити за межі позовних вимог, заявлених стороною у справі.
За наведених обставин, в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 10 лютого 2023 року.

Головуючий                                  С.М. Бойко 

Судді:                                                   С.М. Копняк

                                        А.В. Ніткевич