ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року 
м. Київ

cправа №  915/591/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників сторін:
позивача - не з`явилися, 
відповідача - Запорожця Д. Ю. (самопредставництво, в режимі відеоконференції), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту)
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 (колегія суддів: Ярош А. І. - головуючий, Діброва Г. І., Принцевська Н. М.) і рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2021 (суддя Смородінова   О.   Г.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА"
до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту)
про визнання будівельних робіт оплаченими за рахунок авансу, стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" (далі - ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА") звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 24.04.2020 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП "АМПУ"), в якій просило:

- визнати будівельні роботи за актом приймання виконаних будівельних робіт № 15 на загальну суму 1 934 680,75 грн та за актом приймання виконаних будівельних робіт № 16 на загальну суму 1 475 556,64 грн оплаченими за рахунок авансу за договором № 196-В-МИФ-17 від 27.12.2017;

- стягнути з ДП "АМПУ" заборгованість за договором № 196-В-МИФ-17 від 27.12.2017 за актом приймання виконаних будівельних робіт № 15 у сумі 4   278   125,40 грн, інфляційні втрати у сумі 21 270,75 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 54 040,30 грн, пеню у сумі 436 006,92 грн та збитки у сумі 17 151 581,57 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як замовник не здійснив оплати виконаних робіт відповідно до акта приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в № 15; з вересня 2019 року не виконував свої обов`язки за договором від 27.12.2017 № 196-В-МИФ-17 та за законодавством України чинив перешкоди позивачу як підряднику з метою унеможливлення виконання робіт за цим договором, оскільки відмовляв у допуску працівників на об`єкт будівництва та не узгоджував подальші строки проведення робіт, а в грудні 2019 року направив повідомлення про розірвання договору від 27.12.2017 № 196-В-МИФ-17 з 28.12.2019. Тому ТОВ " ГІДРОБУД УКРАЇНА" зазначало, що вимушене звернутися до суду з вимогами про стягнення з ДП "АМПУ" заборгованості за виконані роботи з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми, пені (визначеної умовами договору), а також збитків, завданих простоєм.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2021 у справі № 915/591/20 позовні вимоги ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" задоволено частково.

Визнано будівельні роботи за актом приймання виконаних будівельних робіт № 15 на загальну суму 1 934 680,75 грн та за актом приймання виконаних будівельних робіт № 16 на загальну суму 1   475 556,64 грн оплаченими за рахунок авансу за договором від 27.12.2017 № 196-В-МИФ-17. 

Вирішено стягнути з ДП "АМПУ" на користь ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" заборгованість за договором № 196-В-МИФ-17 від 27.12.2017 за актом приймання виконаних будівельних робіт № 15 у сумі 4   278   125,40 грн, інфляційні втрати у сумі 21 270,75 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 32 261,27 грн, пеню у сумі 230 153,79 грн, а також 119   580,73 грн судового збору. 

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 21   778,76 грн, пені у розмірі 205   853,13 грн та збитків у розмірі 17 151 581,57 грн відмовлено.

2.2. Задовольняючи позовні вимоги про визнання будівельних робіт за актами приймання виконаних будівельних робіт № 15 на загальну суму 1 934 680,75 грн та № 16 на загальну суму 1 475 556,64 грн оплаченими за рахунок авансу за договором від 27.12.2017 № 196-В-МИФ-17, суд першої інстанції виходив із того, що взаємозалік у цьому випадку не відбувся, оплата виконаних робіт за актами виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в № 15 та № 16 ані в рахунок оплати авансу в розмірі 3 410 237,39 грн, ані в рахунок оплати решти боргу за актом № 15 в сумі 4   278 125,40 грн вчинена відповідачем не була. Тому суд зазначив, що вимоги позивача про визнання будівельних робіт за вказаними актами оплаченими за рахунок авансу, а також про стягнення з ДП "АМПУ" заборгованості за виконані роботи за актом № 15 в сумі 4 278 125,40 грн є обґрунтованими. Суд констатував, що 3 % відсотки річних, інфляційні та пеня заявлені позивачем до стягнення з відповідача обґрунтовано, однак відповідні нарахування проведено з допущенням помилок в частині визначення періоду нарахування, оскільки прострочення відповідача мало місце з 24.01.2020 (29.12.2019 + 15 банківських днів). Суд першої інстанції зазначив, що відсутність причинного зв`язку між такою, що мала місце, на думку позивача, неправомірною поведінкою відповідача та витратами позивача свідчить про відсутність однієї з необхідних умов для стягнення збитків, а тому суд відмовив у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача 17 151 581,57 грн збитків.

2.3. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі № 915/591/20 рішення господарського суду Миколаївської області від 04.11.2021 у справі №915/591/20 скасовано частково. 

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання будівельних робіт за актом приймання виконаних будівельних робіт № 15 на загальну суму 1   934   680,75 грн та за актом приймання виконаних будівельних робіт № 16 на загальну суму 1 475 556,64 грн оплаченими за рахунок авансу за договором від 27.12.2017 № 196-В-МИФ-17. 

В іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2021 у справі № 915/591/20 залишено без змін.

2.4. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" про визнання будівельних робіт оплаченими за рахунок авансу не відповідає встановленим законом способам захисту прав і не призводить до поновлення права позивача, яке він вважає порушеним, оскільки заявлені позивачем вимоги є фактично вимогами про встановлення факту, та не можуть бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі; задоволення таких вимог не призведе до поновлення права позивача, яке, на його думку, порушено, тому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів є неефективним. Судова колегія погодилася з висновками суду першої інстанції про те, що залік однорідних зустрічних вимог у цьому випадку не відбувся. Оскільки зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ДП "АМПУ" про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 649/18-01-02/Вих/18 від 25.02.2020 не відбулося, то суд зазначив, що оплата виконаних робіт за актами виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в № 15 та № 16 ані в рахунок оплати авансу в розмірі 3 410 237,39 грн, ані в рахунок оплати решти боргу за актом № 15 в сумі 4 278 125,40 грн відповідачем вчинена не була, відтак судова колегія погодилася з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ДП "АМПУ" на користь позивача заборгованості за виконані роботи за актом № 15 в сумі 4 278 125,40 грн. Крім того, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних та пені у розмірі, визначеному судом першої інстанції, а також з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 17   151   581,57 грн.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. ДП "АМПУ" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2021 у справі № 915/591/20 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" в задоволенні позовних вимог повністю.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, статей 16, 203, 215, 601, 602 Цивільного кодексу України. ДП "АМПУ" зазначає про неврахування судами висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №   910/8357/18, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №   916/1727/17, від 15.01.2020 у справі №   305/2082/14ц, від 02.07.2019 у справі №   916/3006/17, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16. Крім того, скаржник вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, а саме статей 86, 236, частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України. 

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 27.12.2017 між ДП "АМПУ" як замовником та ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" як підрядником був укладений договір № 196-В-МИФ-17 (далі - договір), відповідно до якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується відповідно до проектної документації та умов договору виконати роботи з будівництва об`єкту: "Будівництво причалу № 8 у Миколаївському морському порту на вул. Заводській, 23 у у Заводському районі м. Миколаєва" за кодом ДК 021:2015 - 45000000-7. Будівельні роботи та поточний ремонт, зазначені в Технічних вимогах (додаток № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною) в межах ціни, визначеної в договірній ціні (додаток № 2 до договору, який є його невід`ємною частиною), у порядку та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі роботи (пункт 1.1).

4.2. Відповідно до пункту 1.7 договору істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених чинним законодавством України.

4.3. Розділом 2 договору сторони погодили такі умови щодо строків виконання робіт:

2.1 Строк виконання робіт - 730 (сімсот тридцять) (заповнюється учасником, вказати цифрами та прописам, але не більше 790 календарних днів) календарних днів безпосереднього виконання робіт з дати початку виконання робіт - початок виконання робіт - не пізніше 60 (шістдесяти) (заповнюється учасником, вказати цифрами та прописам, але не більше 60 календарних днів) календарних днів з дня настання останньої із наступних подій:

- перерахування підряднику попередньої оплати (авансу) згідно з пунктом 4.1 цього договору, надання фронту робіт із підписанням відповідного акта та передачі наступних документів:

- передачі затвердженої проектної документації (стадія "Проект"). Передача проектної документації оформляється відповідним двостороннім актом, підписаним відповідальними представниками замовника і підрядника;

- передачі засвідчених належним чином копій дозволу на виконання будівельних робіт та дозволу на проведення робіт на землях водного фонду. Копії дозволу на виконання будівельних робіт та дозволу на проведення робіт на землях водного фонду надсилаються із супровідним листом на адресу підрядника або передаються за двостороннім актом, підписаним відповідальними представниками замовника і підрядника.

2.2. Датою початку робіт є дата підписання акта про початок робіт. Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття замовником на підставі оформленого акта приймання-передачі закінчених робіт (акт про виконані роботи) у відповідності до розділу 5 цього договору.

4.4. За змістом пункту 3.1 договору в редакції додаткової угоди від 02.10.2019 № 6 сторони погодили, що договірна ціна становить 315 890 347,97 грн без ПДВ, крім того ПДВ 63 178 069,59 грн, разом договірна ціна цього договору становить 379   068 417,56 грн з ПДВ.

4.5. Розділом 4 договору сторони передбачили порядок здійснення попередньої оплати (авансу) у розмірі 30 % від ціни договору, крім того, дійшли згоди, про таке:

- після повного використання коштів за затвердженим фінансовим планом на відповідний рік роботи за об`єктом будівництва зупиняються, про що складається відповідний акт про зупинення робіт (пункт 4.5);

- оплата виконаних робіт здійснюється замовником на підставі отриманого від підрядника відповідного рахунку та підписаних сторонами актів за формами КБ-2в та КБ-3, у безготівковій формі, протягом 15 банківських днів від дати отримання оригіналу рахунка у розмірі вартості виконаних робіт відповідно до акта за формами КБ-2в та КБ-3 за вирахуванням відсотка сплаченої попередньої оплати (авансу). Зобов`язання замовника з оплати виконаних робіт (виставленого рахунка) виникає лише за умов, визначених пунктом 4.3 цього договору, та з урахуванням пункту 4.5 цього договору (пункт 4.6);

- підрядник протягом терміну дії цього договору з дня надходження попередньої оплати (авансу) підтверджує його використання за призначенням актами за формами КБ-2в та КБ-3. Погашення (зарахування) попередньої оплати (авансу) здійснюються при поетапних оплатах за виконані роботи, пропорційно вартості виконаних робіт за актами за формами КБ-2в та КБ-3. Відсотки зарахування попередньої оплати (авансу) при поетапних оплатах за виконані роботи відповідають відсоткам попередньої оплати за цим договором та складають 30 (тридцять) відсотків (зазначається переможцем цифрами та прописом, але не більше 30 (тридцяти) відсотків) (пункт 4.7).

4.6. Згідно з умовами пунктів 7.1.1 та 7.1.2 договору замовник зобов`язаний:

- своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором;

- приймати виконані роботи згідно з актами за формами КБ-2в та КБ-3 в порядку та на умовах, визначених цим договором.

4.7. Відповідно до пунктів 11.2, 11.3 та 11.7 договору:

- приймання замовником робіт, виконаних підрядником, проводиться у місяці пред`явлення їх підрядником замовнику, шляхом підписання повноважними представниками сторін актів за формами КБ-2в та КБ-3. Приймання днопоглиблювальних робіт відбувається на підставі планшета виконавчих промірів глибин та відомості підрахунку об`ємів;

- акти за формами КБ-2в та КБ-3, які складаються на підставі виконаних робіт, надаються підрядником на розгляд замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця із підтвердженням відповідними документами фактичних витрат підрядника в порядку, визначеному Національними стандартами України та чинним законодавством України. Замовник протягом 5 робочих днів зобов`язаний розглянути і підписати акти за формами КБ-2в та КБ-3 або дати обґрунтовану письмову відмову. У разі виявлення неякісно виконаних робіт (недоліків), підрядник власними силами і за власний рахунок, в термін, визначений замовником, повинен переробити ці роботи для забезпечення їх належної якості і вдруге письмово повідомити замовника про передачу робіт замовнику;

- замовник має право зупинити роботи у разі виробничої необхідності, неможливості надання фронту робіт та відповідно до пункту 4.5 розділу 4 цього договору. Зупинення та поновлення робіт оформлюється підписами уповноважених представників замовника і підрядника у двосторонніх актах зупинення та поновлення робіт чи актами простоїв. Такий термін (затримки) не зараховується до загального строку виконання робіт.

4.8. Умовами пунктів 12.6, 12,7 договору сторони погодили, що:

- за порушення строків оплати зданих підрядником робіт, відповідно до актів за формами КБ-2в і КБ-3, за кожен день прострочення замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від простроченої суми до сплати суми за кожен день прострочення виконання;

- сторони несуть відповідальність за порушення строків і неналежне виконання зобов`язань відповідно до чинного законодавства України. У разі виникнення у однієї із сторін збитків, викликаних неналежним виконанням та/або порушенням строків виконання зобов`язань іншою стороною, винна сторона відшкодовує іншій стороні документально підтверджені прямі збитки.

4.9. Згідно з пунктом 16.4 договору цей договір діє протягом 2017-2019 років, а за фінансовими (здійснення розрахунків) та гарантійними зобов`язаннями сторін - до їх повного виконання.

4.10. Протягом дії договору сторонами укладалися додаткові угоди до нього: № 1 від 26.10.2018, № 2 від 13.11.2018, № 3 від 29.11.2018, № 4 від 19.02.2019, № 5 від 27.08.2019, № 6 від 02.10.2019.

4.11. Суд апеляційної інстанції зазначив, що на виконання пункту 4.1 договору замовником здійснено попередню оплату (аванс), а саме:

- 17.01.2018 перерахована сума у розмірі 56 987 250,00 грн (платіжне доручення від 17.01.2018 №   80);

- 24.05.2018 перерахована сума у розмірі 56 987 250,00 грн (платіжне доручення від 24.05.2018 № 564). 

4.12. 27.08.2018 року між сторонами складено акт про початок робіт за договором, яким визначено, зокрема, що датою початку робіт, враховуючи пункт 2.1 договору, вважається дата підписання акта.

4.13. Суд апеляційної інстанції констатував, що до позовної заяви долучено акт №   15 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року (примірна форма КБ-2в) від 15.10.2019 на суму 6 212 806,15 грн та акт № 16 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року (примірна форма КБ-2в) від 28.11.2019. Акти підписані тільки з боку підрядника ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА", з боку замовника підпис та відбиток печатки відсутні.

Також позивачем надано довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2019 року (примірна форма КБ-3) від 15.10.2019 та за листопад 2019 р (примірна форма КБ-3) від 28.11.2019.

4.14. Листом ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" від 15.10.2019 № 782-О надіслало на адресу ДП "АМПУ" акт № 15 за жовтень 2019 року, довідку про вартість та підсумкову відомість ресурсів.

4.15. Листом № 845-О від 01.11.2019 ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" направило ДП "АМПУ" рахунок до акта № 15.

4.16. 15.11.2019 ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" оформило лист № 878-О до відповідача, яким просило повідомити обґрунтовані причини непідписання наданих актів за формами КБ-2в та КБ-3 № 15, та зазначило, що у випадку неотримання відповіді із зазначенням обґрунтованих причин непідписання наданих актів протягом 10 календарних днів з дати отримання даного листа підрядник здійснить підписання наданих актів на підставі частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України.

4.17. Крім того, ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" повідомило що підрядник несе збитки у зв`язку з простоєм техніки, яка задіяна у будівництві причалу № 8 з підстав неоплати виконаних робіт за наданими актами та звернуло увагу на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.10.2019 у справі № 915/2146/19, якою заборонено Миколаївській філії ДП "АМПУ" вчиняти дії, які перешкоджають виконанню умов договору. 

4.18. 21.11.2019 ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" листом № 167-К повторно направило замовнику акти за формами КБ-2в та КБ-3 № 15 на загальну суму 6 591 635,80 грн з ПДВ на підписання та просило терміново здійснити оплату за цими актами, пені за кожен день прострочення за порушення строків оплати зданих підрядником робіт та відшкодувати понесені підрядником збитки.

4.19. 16.12.2019 ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" оформило лист № 171-К до відповідача, яким констатувало, що станом на 16.12.2019 замовник не підписав надані акти за формами КБ-2в та КБ-3 № 15 і не повідомив обґрунтовані причини їхнього непідписання і, відповідно, не здійснив оплату виконаних робіт. Крім того, у вказаному листі позивач просив відповідача терміново здійснити оплату за поданими актами, пені за кожен день прострочення за порушення строків оплати зданих підрядником робіт, відшкодувати понесені підрядником збитки. Цей лист був направлений відповідачу 16.12.2019.

4.20. Листом від 28.11.2019 № 920-О ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" направило відповідачу акт № 16 за листопад, довідку про вартість виконаних робіт, підсумкову відомість ресурсів, відомість ресурсів, розрахунок загальновиробничих витрат, рахунок до акта № 16, виконавчу документацію до акта.

4.21. Листом від 23.12.2019 № 966-О ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" повторно направило відповідачу акти за жовтень та листопад, довідки про вартість, виконавчу документацію до актів, тощо.

4.22. В свою чергу, листом ДП "АМПУ" від 13.09.2019 № 3140/18-01-02/Вих/18 повідомило позивача про надходження до філії 11.09.2019 року рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України) від 26.07.2019 №   19 "Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт щодо об`єкта "Будівництво причалу № 8 у Миколаївському морському порту на вул. Заводська, 23 у Заводському районі м. Миколаєва".

4.23. Листом ДП "АМПУ" № 3324/18-01-02/Вих/18 від 25.09.2019 повідомило позивача про те, що ДП "АМПУ" подало до Окружного адміністративного суду м.   Києва позовну заяву про визнання протиправними дій ДАБІ України у справі №   640/17094/19, в рамках якої ухвалою суду від 24.09.2019 року забезпечено позов та зупинено дію рішення ДАБІ України №   19 від 26.07.2019 "Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт".

4.24. ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" листом від 26.09.2019 № 140-К просило відповідача допустити ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" до виконання будівельних робіт на території Миколаївського морського порту; зазначено, що до підприємства можуть бути застосовані штрафні санкції.

4.25. Листом ДП "АМПУ" від 26.09.2019 № 3357/18-01-02/Вих/18 повідомило позивача, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2019 у справі № 640/17094/19 не визначені заходи щодо можливості поновлення виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва, тому наразі ДП "АМПУ" не може забезпечити допуск ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" до виконання будівельних робіт на території Миколаївського морського порту.

4.26. Суд апеляційної інстанції зазначив, що до відзиву на позовну заяву ДП "АМПУ" долучено акт № 16 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року (примірна форма КБ-2в) на загальну суму 1 475 556,64 грн з довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2019 року (примірна форма КБ-3) та акт № 15 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року (примірна форма КБ-2в) на загальну суму 6 212 806,15 грн з довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2019 року (примірна форма КБ-3) , які були підписані обома сторонами 29.12.2019.

4.27. 12.12.2019 замовник надіслав підряднику лист-повідомлення від 12.12.2019 № 4540/18-01-02/Вих/18 про розірвання договору в односторонньому порядку з 28.12.2019, посилаючись на умови пунктів 7.2, 15.3 та 15.6 договору. Цей лист був отриманий позивачем 16.12.2019.

4.28. 19.03.2020 року ДП "АМПУ" направило ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, якою замовник на підставі статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України заявив про:

- зарахування зустрічних однорідних вимог за договором на суму 4 278 125,40;

- припинення зобов`язання ДП "АМПУ" за договором на суму 4 278 125,40 грн;

- припинення зобов`язання ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" щодо повернення частини незакритого авансу за договором у розмірі 4 278 125,40 грн.

4.29. 29.12.2019 сторони підписали акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), а саме: акт № 15 за жовтень 2019 на загальну суму 6 212 806, 15 грн та акт № 16 за листопад 2019 на загальну суму 1 475 556, 64 грн, а також довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) за жовтень 2019 та листопад 2019,

4.30. Судом встановлено, що за актом № 15 приймання виконаних будівельних робіт на суму 6 212 806, 15 грн з підсумку виключається авансова плата у сумі 1   934 680, 75 грн, до сплати підлягає 4 278 125,40 грн.

За актом № 16 приймання виконаних будівельних робіт на суму 1 475 556, 64 грн, враховуючи оплату авансового платежу у сумі 1 475 556, 64 грн, заборгованість відсутня.

4.31. Спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю підстав для визнання будівельних робіт за актами приймання виконаних будівельних робіт оплаченими за рахунок авансу, а також стягнення з відповідача заборгованості, відсотків річних, інфляційних втрат, пені та збитків внаслідок порушення зобов`язань за укладеним між сторонами договором.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 07.12.2022 (у складі колегії суддів Багай Н. О. - головуючий, Берднік І. С., Чумак Ю. Я.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП "АМПУ" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2021 у справі № 915/591/20, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні 17.01.2023.

Згідно з розпорядженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.01.2023 № 29.3-02/107 у зв`язку з запланованою відпусткою судді Берднік І. С. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: Господарський суд Миколаївської області № 915/591/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи № 915/591/20: Багай   Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ДП "АМПУ" з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, належить закрити, а в решті касаційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

5.3. З урахуванням положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.4. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.5. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №   910/8357/18, від 05.03.2019 у справі №   910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №   916/1727/17, від 15.01.2020 у справі №   305/2082/14ц, від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 у подібних правовідносинах.

5.6. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.7. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд, насамперед, має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19. 

5.8. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на таке.

5.9. Предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги позивача про визнання будівельних робіт за актами приймання виконаних будівельних робіт оплаченими за рахунок авансу, а також стягнення з відповідача заборгованості, відсотків річних, інфляційних втрат, пені та збитків внаслідок порушення зобов`язань за укладеним між сторонами договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як замовник не здійснив оплати виконаних робіт відповідно до акта приймання виконаних будівельних робіт, з вересня 2019 року не виконував свої обов`язки за договором, направив повідомлення про розірвання договору з 28.12.2019. 

5.10. Суд апеляційної інстанції, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, послався на положення статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, та дійшов висновку, що вимога ТОВ "ГІДРОБУД УКРАЇНА" про визнання будівельних робіт оплаченими за рахунок авансу не відповідає встановленим законом способам захисту прав і не призводить до поновлення права позивача, яке він вважає порушеним, оскільки заявлені позивачем вимоги є фактично вимогами про встановлення факту та не можуть бути предметом спору і самостійно розглядатися в окремій справі, задоволення таких вимог не призведе до поновлення права позивача, яке, на його думку, порушено, тому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів є неефективним. 

Судова колегія апеляційного господарського суду, враховуючи вимоги статті 601 Цивільного кодексу України, статті 203 Господарського кодексу України, погодилася з висновками суду першої інстанції про те, що зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ДП "АМПУ" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.02.2020 вих. № 649/18-01-02/Вих/18 не відбулося. Тому суд зазначив, що оплата виконаних робіт за актами виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в № 15 та № 16 ані в рахунок оплати авансу в розмірі 3   410   237,39 грн, ані в рахунок оплати решти боргу за актом № 15 в сумі 4   278   125,40 грн відповідачем вчинена не була. Відтак судова колегія погодилася з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ДП "АМПУ" на користь позивача заборгованості за виконані роботи за актом №   15 в сумі 4 278 125,40 грн. 

Крім того, суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення статей 230, 232 Господарського кодексу України, статей 549, 550, 611, 625, 626, 629 Цивільного кодексу України, погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних та пені у розмірі, визначеному судом першої інстанції. 

З урахуванням положень статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України, суд зазначив, що, враховуючи відсутність необхідних умов для стягнення збитків, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача 17   151   581,57 грн у вигляді збитків.

5.11. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №   914/3217/16, на яку посилається скаржник, за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви ТОВ "Яблуневий дар" про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, Суд зазначив:

"62. Відповідно до частин першої та другої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

63. Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї зі сторін.

64. Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

65. Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо)".

5.12. У справі № 914/3217/16 предметом позову були вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви ТОВ "Яблуневий дар" про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Суди у справі № 914/3217/16 встановили обставини невідповідності цього одностороннього правочину актам чинного законодавства, оскільки зустрічні вимоги ТОВ "Яблуневий дар" і ПАТ "Дельта Банк" не були однорідними (суди встановили, що зобов`язання сторін за договорами кредитної лінії та договором банківського вкладу (депозиту) підлягають виконанню у різних валютах), зарахування таких зустрічних вимог за відповідним одностороннім правочином не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України. 

5.13. Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини у справі № 914/3217/16, на відміну від справи № 915/591/20, що розглядається, виникли у сфері кредитних правовідносин, у той час як у справі, що розглядається, стягнення здійснюється на підставі договору підряду. Отже, правовідносини у цих справах не є подібними у розумінні критеріїв подібності, оскільки фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує підстави позову у справі № 915/591/20, що розглядається, безпосередньо впливають на матеріально-правове регулювання спірних правовідносин у справі № 915/591/20. Наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №   914/3217/16 висновок стосується фактичних обставин справи № 914/3217/16, що формують зміст правовідносин, зокрема, щодо неоднорідності зустрічних вимог через різні валюти зобов`язань. Таким чином, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №   914/3217/16 висновок щодо застосування норм права, зокрема, статей 601, 602 Цивільного кодексу України, стосується правовідносин, які не є подібними із правовідносинами у справі № 915/591/20, що розглядається. 

5.14. Крім того, скаржник посилається на постанови Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, постанови Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 та зазначає, що в цих постановах викладено висновки про можливість оскарження одностороннього правочину - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. 

Колегія суддів зазначає, що предметом позову у справі № 910/8357/18 є вимоги про визнання недійсним договору поруки, у справі № 6-78цс13 - вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі, у справі № № 6-806цс16 - вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, припинення обтяжень нерухомого майна. Таким чином, зазначені справи, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, не є подібними за предметом та підставами позову, а відповідно і за нормативно-правовим регулюванням правовідносин із правовідносинами у справі № 915/591/20, що розглядається, а висновок, наведений скаржником, про можливість оскарження одностороннього правочину не заперечувався судами попередніх інстанцій.

5.15. У постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення, та у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17 за позовом Науково-виробничого центру "Сігма" (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" про стягнення Верховний Суд зазначив: "чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу ".

У справах № 910/1389/18, № 916/1727/17 позовні вимоги були мотивовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором (закупівлі та поставки відповідно). Отже, відмінність предметів позовів, установлених фактичних обставин, відмінність підстав позову та змісту позовних вимог у справах № 910/1389/18 та № 916/1727/17, на які посилається скаржник, та у справі № 915/591/20, що розглядається, свідчить про неподібність правовідносин.

5.16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №   305/2082/14-ц, на яку посилається скаржник, за позовом фізичної особи до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа - відділ державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: 

"…Сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї …

…Таким чином, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України "Про нотаріат" слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису".

У справі №   305/2082/14-ц предметом позову є вимоги позивача про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, а його підставами було те, що у провадженні суду знаходиться цивільна справа про стягнення заборгованості за кредитними договорами, що свідчить про існування між сторонами спору. 

5.17. У постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, на яку посилається скаржник, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню Суд зазначив: 

"Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості". 

У справі № 916/3006/17 предметом позову є вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а підставами - порушення строку вчинення виконавчого напису і недотримання вимог щодо безспірності заборгованості. 

5.18. Правові висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2020 № 305/2082/14-ц та у постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, стосуються застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Проте наведені висновки не стосуються застосування положень статей 601, 602 Цивільного кодексу України. Таким чином, зазначені справи, на які посилається скаржник, є неподібними за предметом і підставами позову, а відповідно і за нормативно-правовим регулюванням правовідносин із справою №   915/591/20, що розглядається.

5.19. Зважаючи на те, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження після відкриття касаційного провадження не підтвердилися, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ДП "АМПУ", відкритого з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.20. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.21. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.22. Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.23. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів за умови не підтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.24. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави.

5.25. Колегія суддів зауважує, що статтею 296 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік підстав закриття касаційного провадження. Тому у разі, коли після відкриття касаційного провадження виявилося, що передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстава не була підтверджена, Верховний Суд має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанцій без змін, а не закривати касаційне провадження (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/12765/19, від 05.11.2020 у справі № 922/3472/19, від 10.11.2020 у справі № 912/441/18, від 19.11.2020 у справі № 912/217/18).

5.26. Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1 і 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції із зазначених підстав.

5.27. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.    

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

6.3. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

6.4. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.5. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2021 у справі №   915/591/20, відкрите з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити. 

2. Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) залишити без задоволення. 

3. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі №   915/591/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова  
                                                                                                                                
                                                                                                                   Ю. Я. Чумак