ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" січня 2023 р.           Справа№ 910/1173/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи 

матеріали апеляційної скарги           Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)
на рішення          Господарського суду міста Києва від 22.08.2022
у справі           №910/1173/22 (суддя Стасюк С.В.)
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего»
до                     Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)
про                     стягнення 20  707, 31 грн.
ВСТАНОВИВ:
Позов заявлено про стягнення з відповідача збитків в сумі 20  707,31 грн., завданих прийняттям відповідачем наказу «Про демонтаж рекламних засобів» № 638 від 17.07.2018.
Заявлена до стягнення сума становить вартість проведених Комунальним підприємством «Київреклама» на підставі прийнятого відповідачем наказу «Про демонтаж рекламних засобів» № 638 від 17.07.2018 робіт з примусового демонтажу 2 рекламних засобів позивача, а також наданих вказаною особою послуг з тимчасового зберігання цих рекламних засобів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що демонтаж рекламних засобів позивача відбувся на підставі прийнятого відповідачем наказу «Про демонтаж рекламних засобів» № 638 від 17.07.2018 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 19.06.2018 №1059 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» які, в частині, що стосується спірних рекламних засобів, визнані протиправними та скасовані рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2021 у справі № 826/17108/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего» до Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання розпорядження та наказу, зобов`язати вчинити дії.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:
-  термін дії дозволів на розміщення реклами закінчився в березні-квітні 2018 року, а демонтаж рекламних засобів був здійснений в 2019 році, при чому розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 19.06.2018 №1059 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» позивачу було відмовлено у продовженні строк дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами;
- вказане свідчить про те, що позивач з 2018 року здійснював свою діяльність поза межами встановлено правового господарського порядку свідомо порушуючи норми законодавства;
- позивач не надав належних доказів факту заподіяння йому збитків, розміру зазначених збитків, доказів невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22/08.2022 у справі №910/1173/22 позов задоволено повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено збитки у розмірі 20  707,31 грн. та судовий збір у розмірі 2  481,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, передбаченого у статті 1173 Цивільного кодексу України, а саме: незаконність рішення органу місцевого самоврядування (відповідача), наявність шкоди (у т. ч. її розмір) і причинний зв`язок між незаконним рішенням та завданою шкодою, зауваживши на тому, що:
- у даному випадку Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як структурний підрозділ органу місцевого самоврядування, самостійно, хоч в похідному порядку, в межах своїх повноважень прийняло рішення щодо демонтажу рекламних засобів (Наказ від 17.07.2018 №638 «Про демонтаж рекламних засобів»), яке було визнано незаконним та скасовано в судовому порядку;
-  на відміну від доводів відповідача, нанесена позивачу шкода, у даному випадку, полягає у здійснені останнім необґрунтованих та безпідставних витрат, спричинених незаконним демонтажем належних йому рекламних засобів;
- скасований в судовому порядку наказ Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.07.2018 №638 «Про демонтаж рекламних засобів» підлягав обов`язковому виконанню Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама», яке підпорядковане відповідачу, позаяк саме на виконання зазначеного акта, а не за власною ініціативою, Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» здійснено демонтаж спірних рекламних засобів, у зв`язку з чим позивач був змушений здійснити витрати на оплату послуг комунального підприємства з їх демонтажу та зберігання.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/1173/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що  оспорюване рішення ухвалено із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення спору.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й в суді першої інстанції, а саме на те, що на момент демонтажу строк на розміщення спірних рекламних засобів сплив і жодних інших доказів, які підтверджують право позивача на розміщення вказаних рекламних засобів ним не надано, а тому кошти, які позивач сплатив за демонтаж та зберігання рекламних засобів не можуть вважатися витратами для відновлення його порушеного права (реальними збитками).
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2022, справу №910/1173/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю..
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1173/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/1173/22.
28.09.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.  
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2997/22 від 29.09.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2022, справу №910/1173/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю..
Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).
Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2    481*100=248    100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248  100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/1173/22, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
17.11.2022 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення законно та обґрунтовано, рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Крім того, у відзиві на позов позивач просить розгляд справи провести за участю представника позивача, проте колегія суддів зауважує позивачу на тому, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи,
Станом на 24.01.2023 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.
Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 19.06.2018 №1059 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» (далі Розпорядження) позивачу відмовлено в продовжені строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами згідно з додатком до нього у кількості 3 дозволів із зазначенням номерів дозволів, розповсюджувачів реклами, типів рекламних засобів, площі та місця розташування рекламних засобів, серед яких 2, за порядковими номерами 1, 3 наступні дозволи:
- №28885-11-П-1, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Дарницький район, вул. Княжий Затон, 10 м до Дніпровської набережної, площею 16 кв.м.,
- №29445-12, щит, що стоїть окремо (суцільний щит), Святошинський район, Велика Кільцева дорога/вул. Котельнікова, 81-87, площею 18 кв.м.
З огляду на вказане, відповідачем прийнято наказ «Про демонтаж рекламних засобів» від 17.07.2018 №638 (далі Наказ), яким директору Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» доручено забезпечити демонтаж рекламних засобів у кількості 233 одиниці згідно з додатком до цього наказу, серед яких, за порядковими номерами 89, 96 вказані рекламні засоби, що є власністю позивача.
На підставі Наказу Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» проведено демонтаж перерахованих вище 2 рекламних засобів позивача, що сторонами не заперечується та підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів про демонтаж рекламного засобу від 02.05.2019 та від 20.05.2019.
За проведення демонтажу вказаних вище рекламних засобів позивач на підставі рахунків № 113873/5 від 02.05.2019 та № 114245/5 від 20.05.2019 сплатив Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» грошові кошти у розмірі 17  959,85 грн., що підтверджується копіями квитанції та платіжного доручення № 395 від 04.06.2019. Крім того позивачем на підставі рахунків на оплату № 219.6 від 08.05.2019 та № 252.6 від 04.06.2019 Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» сплачено, як компенсацію за зберігання цих рекламних засобів, 2  747,46 грн., що підтверджується квитанцією та платіжним дорученням № 408 від 04.06.2019.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2021, у справі № 826/17108/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего» до Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання протиправними та скасування розпорядження та наказу, зобов`язати вчинити дії, серед іншого, визнано протиправними та скасовані Наказ та Розпорядження в частинах, що стосуються спірних рекламних засобів.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що з огляду на прийняття відповідачем  Наказу, який визнано протиправним та скасовано, позивачем понесено  збитки у загальній сумі 20  707,31 грн., які становлять суму  витрат на демонтаж та зберігання спірних рекламних конструкцій.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.
За змістом  частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є заподіяння майнової шкоди.
Відповідно до частини 1 статті ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. 
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.
Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).
Отже, відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів. 
За таких обставин, необхідною підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, в той час як відсутність  хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
При цьому,  довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. 
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 по справі №916/336/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Факт неправомірності дій органу державної влади має бути встановлений у встановленому чинним законодавством порядку, а саме, підтверджений  відповідним судовим рішенням, яке буде мати преюдиційне значення для цієї справи про відшкодування шкоди.
Судовими рішеннями у справі № 826/17108/18 визнано протиправними та скасовані Наказ та Розпорядження в частинах, що стосуються спірних рекламних засобів.
Суд мотивував своє рішення тим, що відмова позивачу в продовженні строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, з підстав невключення таких рекламних засобів до схеми розміщення наземних рекламних засобів по всій території міста Києва є протиправною, оскільки наведена підстава для відмови у видачі (продовженні дії) дозволу відсутня у Законах України «Про рекламу» та «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», що мають пріоритет над положеннями Порядку розміщення реклами у місті Києві. Також, суд звернув увагу на той факт, що під час розгляду заяви ТОВ «Алего» про продовження строку дії дозволу, суб`єктом владних повноважень було порушено встановлені законодавством строки розгляду заяв на одержання суб`єктом господарювання документів дозвільного характеру.
З огляду на це суд дійшов висновку про протиправність Розпорядження та Наказу в частині, що стосується позивача.
Отже, вказаними судовими рішеннями, якими визнано протиправними та скасовані Наказ та Розпорядження в частинах, що стосуються спірних рекламних засобів, фактично  встановлено відсутність підстав для демонтажу належних позивачу рекламних засобів, тобто - неправомірність дій відповідача, саме на підставі Наказу якого вказані рекламні засоби були демонтовані Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама».
За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.
Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», №24465/04, від 19.02.2009, «Пономарьов проти України», №3236/03, від 03.04.2008).
Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Статтею  17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права
Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення в справі № 826/17108/18  не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і в цій справі, № 910/1173/22, не можуть їм суперечити, обставини, встановлені при розгляді справи № 826/17108/18 зокрема щодо відсутності підстав для демонтажу належних позивачу спірних рекламних конструкції є преюдиційними і не потребують доведення в цій справі.
Що стосується завданих збитків та наявності причинно-наслідкового зв`язку слід зазначити про таке.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, 
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. 
Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором, а при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
З матеріалів справи слідує, що  на підставі Наказу Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама»  проведено демонтаж перерахованих вище 2 рекламних засобів позивача, що підтверджується актами про демонтаж рекламного засобу від 02.05.2019, 20.05.2019 зі звітами по демонтажу.
Надання послуг по демонтажу рекламних засобів підтверджено також підписаними позивачем та Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» актами приймання-передачі виконаних робіт від 10.05.2019 та від 04.06.2019.
За демонтаж згаданих рекламних засобів на підставі виставлених Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» рахунків позивачем було відшкодовано комунальному підприємству витрати на загальну суму 17  959,85 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» на суму 10  026,82 грн., платіжним дорученням № 395 від 04.06.2019 на суму 7  933,03 грн.
Крім того, позивачем Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» відшкодовано послуги зберігання спірних рекламних засобів  у загальній сумі 2  747,46 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» на суму 5  305,44 грн., платіжним дорученням № 408 від 04.06.2019 на суму 17  147,94 грн., платіжним дорученням № 418 від 05.06.2019 на суму 1  231,62 грн., а факт надання таких послуг підтверджується актами надання послуг № 219.6 від 11.05.2019, № 252.6 від 06.06.2019, № 254.6 від 07.06.2019, підписаними позивачем та Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама».
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, передбаченого у ст. 1173 ЦК України, а саме: незаконність рішення органу місцевого самоврядування (відповідача), наявність шкоди (у т. ч. її розмір) і причинний зв`язок між незаконним рішенням та завданою шкодою чим стростовуються доводи відповідача про відсутність у даному випадку усіх елементів правопорушення, необхідних для відшкодування шкоди. 
Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що, як вірно встановлено судом першої інстанції:
- Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як структурний підрозділ органу місцевого самоврядування, самостійно, хоч в похідному порядку, в межах своїх повноважень прийняло рішення щодо демонтажу рекламних засобів (Наказ), яке було визнано незаконним та скасовано в судовому порядку;
- нанесена позивачу шкода у даному випадку полягає у здійснені ним необґрунтованих та безпідставних витрат, спричинених незаконним демонтажем належних йому рекламних засобів;
- скасований в судовому порядку Наказ підлягав обов`язковому виконанню Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама», яке підпорядковане відповідачу, позаяк саме на виконання зазначеного акта, а не за власною ініціативою, Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» здійснено демонтаж спірних рекламних засобів, у зв`язку з чим позивач був змушений здійснити витрати на оплату послуг комунального підприємства з їх демонтажу та зберігання.
За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача  збитків в сумі 20  707,31 грн.
Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/1173/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на відповідача. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/1173/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/1173/22 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1173/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала