ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/5153/21  Номер провадження 22-ц/814/1957/23	Головуючий у 1-й інстанції Жорняк О.М.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Триголова В.М., Дорош А.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника позивача, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Хрущ О.В., на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 11 липня 2022 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення боргу кредитором спадкодавця
УСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
В жовтні 2021 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовано тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір№ б/н від 08.11.2016, згідно з яким було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2 500,00 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.01.2019.
Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем, ОСОБА_1 , на час відкриття спадщини є його мати – відповідачка у справі, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де адресою реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 . 
Позивачем 05.01.2021 була направлена претензія кредитора до Дергачівської державної нотаріальної контори, на яку 26.01.2021 отримана відповідь про те, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».
Таким чином, позивач вважає, що відповідач у порядку статті 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавця (позичальника), до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, оскільки на день смерті проживала разом із спадкодавцем та не відмовилась від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
При цьому, позивачем зазначено, що згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
23.06.2021 Банком до спадкоємця позичальника було направлено лист-претензію про сплату заборгованості, який залишений без виконання.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 08.11.2016 становить 12 878,60 грн, яка складається з: 3 293,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 585,38 грн - пеня.
На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 11 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , як спадкоємця померлого позичальника, ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.11.2016 у сумі 12 878,60 грн – відмовлено у повному обсязі.
короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, вказували, що висновки місцевого суду суперечать вимогам матеріального та процесуального права. 
               узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 08.11.2016  ОСОБА_2  отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2 500,00 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.01.2019.
Станом на дату смерті заборгованість перед Банком за вказаним кредитним договором становить 12 878,60 грн, яка складається з наступного: 3 293,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 585,38 грн - нарахована пеня.
       Особою, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачка у справі, ОСОБА_1 , яка є матір`ю померлого позичальника, ОСОБА_2 . 
05.01.2021 Банком була направлена претензія кредитора до Дергачівської державної нотаріальної контори, на яку 26.01.2021 отримана відповідь, відповідно до якої встановлено, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення борг спадкодавця, місцевий суд виходив з того, що відповідач не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , а отже не повинна відповідати по його боргам. Вказане підтверджується копією витребуваної спадкової справи, відкритою за заявою АТ КБ «ПриватБанк». Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про те, що відповідач успадкувала будь-яке майно після смерті сина, ОСОБА_2 , і про вартість такого майна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
У відповідності до вимог ст. 1281 ЦК України в редакції, яка діяла на час смерті позичальника, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. {Частина перша статті 1281 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2478-VIII від 03.07.2018}
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. {Частина друга статті 1281 в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018}
Частиною 3 вказаної статті передбачено, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. {Частина третя статті 1281 в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018}
Згідно з частиною 4 статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Відповідно до частини 3 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц зазначено, оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до основних зобов`язань у кредитних правовідносинах, так і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань 
Норми Цивільного кодексу України не містять імперативної норми, яка б визначала, яким саме чином кредитор повинен пред`явити свої вимоги до спадкоємця (шляхом направлення претензії до нотаріальної контори, шляхом звернення з претензіями безпосередньо до спадкоємців). 
Строки, встановлені статтею 1281 ЦК України, - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє право. Отже, кредитор повинен здійснити будь-які власні активні дії, направлені на доведення до відома спадкоємців своїх вимог.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12)

Щодо кола спадкоємців після померлого позичальника
Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Сам факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою місця проживання позичальника не є безумовним підтвердженням того, що він є її спадкоємцем та фактично прийняв спадщину після її смерті (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2023 у справі № 572/1497/22).
Виходячи зі змісту статті 1282 ЦПК України вказаною нормою визначено загальний характер відповідальності всіх спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність, в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Тобто, обов`язок задоволення вимог кредитора спадкодавця лежить на усіх спадкоємцях, які прийняли спадщину, у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється відповідачем, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальника - ОСОБА_2 .
На підтвердження факту, що відповідачка є спадкоємицею померлого позичальника, позивачем надано копії паспортів, з яких вбачається, що відповідачка та її померлий син були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 73, 74)
У відповідності з даними ГУДМС України в Харківській області відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, станом на 27.10.2021 підтверджено реєстрацію відповідачки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 96, 97)
За повідомленням Дергачівської державної нотаріальної контори від 19.01.2022 заяви від спадкоємців про прийняття або відмови від спадщини щодо майна померлого не надходили. (а.с. 109)
Враховуючи факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та те, що відповідачка є матір`ю спадкодавця, тобто спадкоємицею першої черги за законом, та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не подавала заяви про відмову від спадщини, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про те, що відповідач не прийняла спадщину у порядку ст. 1268 ЦК України після померлого сина є помилковими.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. 
Спадщина вважаєтьсяфактично прийнятою, якщо спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем за однією адресою (був зареєстрований за тією ж самою адресою що й спадкодавець) та протягом шести місяців із дня відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця) не відмовився від неї.
У даній справі, Банк на лист-претензію отримав 26.01.2021 відповідь нотаріуса (а.с. 78), з якої дізнався, що спадкова справа після смерті позичальника, ОСОБА_2 , не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, після чого 23.06.2021 звернувся до спадкоємця ( ОСОБА_1 ) із листом-претензією (а.с. 79), як до особи, що була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем на день смерті останнього та не відмовлялась у передбаченому законом порядку від прийняття спадщини. 
Відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на позов не заперечувала щодо строків направлення банком претензії та рішення суду першої інстанції з цього приводу не оскаржувала, тоді як відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо обраного позивачем способу юридичного захисту, наявності спадкового майна та його вартості для задоволення вимог кредитора
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.
Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2023 у справі № 572/1497/22 та постановах від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що Банком обрано належний спосіб юридичного захисту - стягнення заборгованості за кредитом із спадкоємців померлого позичальника. 
Висновок місцевого суду про те, що належним способом захисту є звернення стягнення на майно, яке було успадковано спадкоємцями у натурі, є помилковим.
Обраний Банком спосіб юридичного захисту (стягнення боргу кредитором спадкодавця) є належним способом захисту, але відповідальність спадкоємців обмежена вартістю майна, одержаного у спадщину. 
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. 
Відповвідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні докази, що спадкодавцю (померлому позивальнику) на час смерті належало майно, яке складає спадкову масу та могло бути успадковано спадкоємцями, зокрема, його мітір’ю (відповідачем у справі) у порядку статті 1268 ЦК України.
Такими доказами, серед іншого, можуть бути відомості з державних реєстрів щодо належності спадкодавцю рухомого та нерухомого майна, про наявність грошових коштів на рахунках банку тощо. 
Ані під час розгляду справи місцевим судом, ані в ході апеляційного перегляду справи сторонами не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту наявності будь-якого спадкового майна. 
За таких обставин, в цій частині висновки місцевого суду є обґрунтованими і доводами апеляційної скарги не спростовуються, а тому саме з цих підстав позов Банку про стягнення боргу спадкодавця задоволенню не підлягає. 
Враховуючи встановлену обставину, апеляційний суд не вбачає підстав для аналізу інших доводів апеляційної скарги. 
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням предмету спору, правовідносини між сторонами виникли щодо спадкування. 
У відповідності до вимог п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах  щодо спадкування.
Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо  суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
З матеріалів справи вбачається, що Котелевський районний суд Полтавської області розглянув вказану цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, що є   істотним порушенням норм процесуального права та безумовною підставою для скасування судового рішення з ухваленням у справі нового рішення.
Оскільки в задоволенні позову необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи - відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 11 липня 2022 року - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
Повний текст постанови складено 09 березня 2023 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                 В.М. Триголов

А.І. Дорош