ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1183/23 Справа № 185/11185/21 	  	   Суддя у 1-й інстанції -  Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року                                місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 185/11185/21
Номер провадження 22-ц/803/1183/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.
за участю секретаря: Заворотного К.Я. 
учасники справи : 
позивач – Павлоградська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради
відповідачі – Головне управління Держгеокастру у Дніпропетровській області, ТОВ «Сегеста», ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року головуючого судді Перекопського М.М. зі складанням повного тексту судового рішення 23 вересня 2022 року по цивільній справі про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки,-
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2021 року Павлоградська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» (далі – ТОВ «Сегеста»), ОСОБА_1 ,мотивуючи позовні вимоги тим,що наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 1223582800:01:003:0800, у власність в порядку безоплатної передачі для ведення ОСГ, площею 2 га на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району. 
Проте, наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12 серпня 2020 року № 4-8540/15-20-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800 для ведення особистого селянського господарства. 
На підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 2021 року право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 1223582800:01:003:0800) зареєстровано за ТОВ «Сегеста».
Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21 грудня 2018 року Вербківській сільській об`єднаній територіальній громаді Павлоградського району було передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, в тому числі й земельну ділянку площею 85,2359 га, з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740, яка перебувала у постійному користуванні ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава», до складу якої входила й спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800. На виконання наказу було складено акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 21 грудня 2018 року.
Посилаючись на пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, позивачем зазначено, що на час прийняття наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області, органом, уповноваженим здійснювати функції власника спірної земельної ділянки, є Вербківська сільська об`єднана територіальна громада в особі Вербківської сільської ради.
За фактами зловживання службовим становищем посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відкрито досудове розслідування у кримінальному провадженні №42021042120000049 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.239-1 КК України.
В обґрунтування незаконності наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Павлоградська окружна  прокуратура зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надало дозвіл на розробку проектної документації щодо спірної земельної ділянки за зверненням ОСОБА_2 , проте кінцевим власником спірної земельної ділянки став ОСОБА_1 без будь-якої правової підстави.
Також, зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не мало повноважень щодо спірної земельної ділянки, оскільки ним було передано її Вербківській сільській раді. 
Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, затверджений спірним наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, не відповідає Земельному кодексу України та Закону України «Про землеустрій». 
Крім зазначеного вище, Павлоградська окружна прокуратура посилається на те, що ОСОБА_1 мав бажання не займатися особистим селянським господарством, а правочин щодо купівлі-продажу земельної ділянки був штучно направлений на заволодіння ТОВ «Сегеста» спірною ділянкою.
Також, зазначено, що земельна ділянка використовується не за призначенням, тобто, порушено умови її використання за цільовим призначенням. 
У зв`язку із зазначеним, вважаючи, що права Вербківської сільської ради є порушеними, просили: - визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 12 серпня 2020 року № 4-8540/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки у власність» для ведення ОСГ ОСОБА_1 ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 1223582800:01:003:0800) від 21 січня 2021 року, площею 2 га, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, як такого, що порушує публічний порядок, з одночасним припиненням речових прав ТОВ «Сегеста» на вказану земельну ділянку (номер запису про право 40209751); - витребувати від ТОВ «Сегеста» земельну ділянку с/г призначення, площею 2 га, кадастровий номер 1223582800:01:003:0800, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, на користь Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року у задоволенні позову Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради до Головного управління Держгеокастру у Дніпропетровській області, ТОВ «Сегеста», ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки – відмовлено. 

В апеляційній скарзі заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенко О. А. просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо законності видачі Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області наказу № 4-8540/15-20-СГ від 12 серпня 2020 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800 для ведення особистого селянського господарства, що призвело до відмови в задоволенні інших позовних вимог. 
Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що в силу положень статей 12, 83, 117 Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності та єдиним законним розпорядником земельної ділянки була Вербківська сільська рада, а не Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, що підтверджує факт вибуття земель комунальної власності поза волею власника. 
Судом не надано оцінку зловживанню правом та недобросовісності поведінки ОСОБА_1 при набутті права власності на землю з метою її одночасного відчуження, а також, придбання ТОВ «Сегеста» земель ОГС єдиним масивом, як єдиного способу набуття на них права власності. 
Судом не зазначено про відсутність доведеності факту порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області будь-яких складових проектної документації землеустрою при його погодженні, при цьому, судом не прийнято до уваги порушення при виготовленні та затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 , а саме: відсутність припинення права постійного користування, у порушення вимог статей 125, 142 Земельного кодексу України, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800 не містить ані заяви землекористувача на припинення права користування, ані рішення уповноваженого органу щодо вилучення земельної ділянки площею 85,2359 га, 1223582800:01:003:0740 із постійного користування ТОВ «Сільськогосподарське товариство з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава»; відсутність можливості отримати проект землеустрою в приватному підприємстві «Земельний ресурс» та Головному управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області, що свідчить, або, взагалі про його відсутність, або порушення при розгляді та затвердженні. 
Судом не надано оцінки діям ОСОБА_1 щодо відсутності у нього наміру на самостійне оброблення земельної ділянки та отримання її лише з метою незаконного набуття прав на земельну ділянку, що фактично є зловживанням правом, оскільки метою отримання було не набуття права власності, а передача її у власність ТОВ «Сегеста». 
Спірна земельна ділянка відноситься до пасовищ, з огляду на що її використання у спосіб розорювання та засівання будь-якими сільськогосподарськими культурами суперечить її правовому режиму та конкретному цільовому призначенню.
Судом ототожнено наявність державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області та наявність і законність права власності на зазначену земельну ділянку без перевірки дійсних підстав для набуття права власності. Одночасно, відсутність державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку за Вербківською сільською радою автоматично оцінено судом, як відсутність права власності. 

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Міссон Д.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки враховуючи зміст та характер спірних правовідносин, які є предметом судового розгляду, та фактичних обставин, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області не було порушено прав Вербківської сільської ради, що підлягають судовому захисту, а заявлені прокурором в інтересах позивача вимоги не підтверджені належними доказами у справі, тому задоволенню не підлягають. З приводу зазначення заступником керівника прокуратури області порушення прав Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Вербківської сільської ради, які прокуратура вважає порушеними та захищає в судовому порядку, зауважено. що предмет та підстави позову, які розглядались судом першої інстанції в даній справі, стосувались порушення прав Вербківської сільської ради, в інтересах якої Павлоградською окружною прокуратурою заявлено позов, а не Вербківської територіальної громади в особі Вербківської сільської ради. зазначені доводи заступника керівника обласної прокуратури не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не стосувались підстав та предмету позову, тому не можуть бути прийняті до розгляду судом апеляційної інстанції. Викладення скаржником обставин порушення інтересів та прав саме Вербківської сільської територіальної громади, а не Вербківської сільської ради в її особі, є фактично підміною та перекручуванням з боку прокуратури області підстав заявленого позову, адже матеріали справи містять докази волевиявлення Вербківської сільської ради щодо виключення з акту приймання-передачі спірної земельної ділянки та відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого сілянського господарства, погодження проектів землеустрою 41 громадянину, в тому числі фізичній особі – відповідачу по справі. Тобто, є обставиною добровільної відмови Вербківської сільської ради від набуття будь-яких прав на земельну ділянку 1223582800:01:003:0740, частки якої в подальшому передавались у власність зазначеним вище 41 громадянину, що виключає порушення прав позивача та підстави для задоволення позовних вимог прокуратури, заявлених в суді першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування приписів передбачених нормою статті 117 Земельного кодексу України, були предметом судового розгляду в першій інстанції та судом їм надано належну оцінку. Не застосування судом у спірних правовідносинах приписів ст. 117 Земельного кодексу України є обґрунтованими та законними, з огляду на відсутність факту набуття земельної ділянки 1223582800:01:003:0740 з державної власності за рішенням відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зумовлює не поширення дії даної норми на спірні правовідносини у справі. 
Доводи щодо невідповідності проекту землеустрою, виготовленого фізичною особою – відповідачем у справі, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки застосування ст. 118 Земельного кодексу України в частині необхідності звернення до Вербківської сільської ради та отримання відповідного рішення органу місцевого самоврядування безпосередньо пов`язано з обставинами, чи була передана земельна ділянка 1223582800:01:003:0740 до комунальної власності, що спростовується обставинами у справі та було обґрунтовано враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення. 
Доводи пов`язані з правомірністю та додержанням процедури Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпровській області під час відведення у власність земельної ділянки відповідачу – фізичній особі по справі, можуть стосуватись предмету доказування та прийматись до уваги виключно у разі , якщо спірна земельна ділянка на час прийняття рішення про її відведення у власність фізичній особі, перебувала у комунальній власності Вербківської сільської ради, інтереси якої захищає прокуратура. В іншому випадку такі доводи прокуратури взагалі не мають відношення до порушення прав Вербківської сільської ради та не є належними доказами у справі.
Обґрунтування прокурором протиправності оскаржуваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпровській області проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами управління та Вербківської сільської ради під час розгляду документів про безоплатну передачу 42 земельних ділянок на території Вербківської ОТГ Павлоградського району, не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки прокурором не підтверджено будь-якими доказами, що зазначене кримінальне провадження стосується саме предмету й підстав позову у даній справі. 
Доводи прокуратури щодо не проведення належної перевірки дійсності волевиявлення заявників, наявності в них бажання самостійно вести особисте селянське господарство, не можуть бути обґрунтуванням вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-8540/15-20-СГ від 12 серпня 2020 року, як і визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки ТОВ «Сегеста», оскільки вчинення визначених прокурором дій не входять до повноважень та функцій, покладених на Головне управління Держгеокадастру відповідно до Положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» № 15 від 14 січня 2015 року.
Обґрунтування прокурором необхідності визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування оспорюваної земельної ділянки у ТОВ «Сегаста» з підстав її використання в супереч її правовому режиму та конкретному цільовому призначенню, не підтверджено будь-якими доказами та не має доказового значення у справі, оскільки не стосується правових підстав набуття спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та правових підстав законності відчуження ним спірної земельної ділянки на користь ТОВ «Сегеста» .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Сегеста» адвокат Шпакова О.С. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, як мотивоване та законне. Зокрема зазначено, що Вербківська сільська рада (територіальна громада) не набувала будь-яких прав ані на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800, ані на земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 загальною площею 85,2359 га, з якої була виділена у власність спірна земельна ділянка. Тобто, жодних правових підстав для захисту прав Вербківської сільської ради не існує, відповідно позов поданий співробітниками прокуратури без жодних правових підстав.
На момент постановлення наказу № 4-8540/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» від 12 серпня 2020 року рішення про передачу земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 з державної у комунальну власність не існувало, вказаний наказ винесено в межах наявної компетенції та в порядку визначеному чинним законодавством.
Зазначено, що ОСОБА_1 отримав земельну ділянку згідно вимог чинного законодавства, зокрема статті 121 Земельного кодексу України, між останнім та ТОВ «Сегеста» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, жодних обмежень на розпорядження спірною земельною ділянкою в момент укладення вказаного договору не існувало. Порушення чинного законодавства, на які посилається позивач є лише домислами Павлоградської окружної прокуратури та жодними належними доказами не підтверджені.
З приводу цільового використання земельної ділянки зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800 віднесена до категорії – землі сільськогосподарського призначення, вид використання – для ведення особистого селянського господарства. Зауважено, що органи прокуратури , як самостійний орган, без будь-яких висновків компетентних спеціалістів, не має повноважень стверджувати про порушення цільового використання земельної ділянки, жодних доказів порушення цільового використання земельної ділянки ОСОБА_1 або ТОВ «Сегеста» до матеріалів справи не долучено. 
Щодо дійсності договору купівлі-продажу та його відповідності закону зазначено, що на момент укладення договору 21 січня 2021 року земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800 площею 2 га належала ОСОБА_1 на праві приватної реєстрації, його права на земельну ділянку ніким не оскаржувалось, земельна ділянка була вільна від обтяжень та обмежень, що свідчить про можливість та право власника розпоряджатися власним майном. Єдиним виключенням стосовно законодавчої встановленої заборони, станом на час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 з ТОВ «Сегеста» було встановлено п. 15 Розділу ІХ «Прикінцеві положення» Земельного кодексу. Однак, спірна земельна ділянка не відноситься до земель пайового фонду та не підпадає під дію мораторію на відчуження. На момент придбання ТОВ «Сегеста» земельної ділянки, жодних обмежень встановлено не було, зміна цільового призначення не відбувалась про що пряма вказівка у змісті договору купівлі-продажу.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Дніпропетровської обласної прокуратури Риженко В.О. підтримала доводи апеляційної скарги,письмові пояснення ,просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Міссон Д.В., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, підтримав доводи викладені у відзиві, просив залишити рішення суду без змін. Представник ТОВ «Сегеста» адвокат Шпакова О.С. підтримала доводи відзиву та доповнення до відзиву ,просила залишити оскаржуване рішення без змін .
Інші учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи . Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 (у редакції, чинній станом на 29 серпня 2017 року), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Пунктом 7 зазначеного вище Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з підпунктами 31, 50 п.4 вказаного Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи та погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.
Отже, на час існування зазначених правовідносин із передачі земельних ділянок, в тому числі і спірної, із земель державної власності у комунальну власність Вербківської сільської ради Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області мало на те всі законні підстави та повноваження.
Так,судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровськійй області  було постановлено наказ, за яким Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області  передало Вербківській сільській раді у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні ділянки с/г призначення державної власності загальною площею 7805,5902 га на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту згідно з додатком до акту прийому-передачі. Вказане підтверджується копією наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-5230/15-18-СГ від 21 грудня 2018 року.
Згідно копії акту приймання-передачі земельних ділянок с/г призначення із державної у комунальну власність від 21 грудня 2018 року, прийнявшою стороною земельних ділянок с/г призначення державної власності загальною площею 7805,5902 га на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області виступив Вербківський сільський голова Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області Холоденко Л., про що свідчить підпис останнього на вказаному акті.
До переліку земельних ділянок с/г призначення державної власності загальною площею 7805,5902 га, які підлягали передачі з державної в комунальну власність Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області, була внесена і земельна ділянка із кадастровим номером 1223582800:01:003:0740, з закріпленим правом постійного користування нею з 16 серпня 2018 року за ТОВ "Сільськогосподарське товариство з забезпечення інвалідів "Спокій Мадава". Вказане підтверджується копією додатку до вищезазначеного акту від 21 грудня 2018 року та підписом уповноваженої особи - Вербківського сільського голови Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області Л. Холоденка.
На підставі рішення Вербківської сільської ради від 29 серпня 2019 року «Про клопотання щодо виключення земель сільськогосподарського призначення державної форми власності розташованих на території Вербківської сільської ради з Акту приймання-передачі від 21 грудня 2018 року», сільська рада направила клопотання № 943/1 від 02 вересня 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про виключення з Акту приймання-передачі від 21 грудня 2018 року земельних ділянок, в тому числі й земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740.
У свою чергу наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-2428/15-19-СГ від 03 жовтня 2019 року були внесені зміни до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-5230/15-18-СГ від 21 грудня 2018 року та виключено з додатку до акту від 21 грудня 2018 року, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-5230/15-18-СГ від 21 грудня 2018 року "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", у тому числі з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 на підставі клопотання Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року. Вказане підтверджується копією зазначених клопотань та наказу.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.373 ЦК України (у редакції, чинній станом на 04 листопада 2018 року), право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Згідно із ч.1 ст.181, ч.1 ст.182 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на 04 листопада 2018 року), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до п.1 ст.2, п.1 ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній станом на 28 серпня 2018 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягає право власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.
Аналізуючи досліджені докази ,суд першої інстанції дійшов до висновку , що право власності на спірну земельну ділянку не переходило до ради, оскільки сам факт наявності акту приймання-передачі земельних ділянок, підписаний уповноваженими на те суб`єктами, не породжує виникнення права власності у Вербківській сільській раді. Павлоградською окружною прокуратурою не зазначено та не надано суду жодних інших, крім встановлених судом, доказів переходу права власності на спірну земельну ділянку від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Вербківській сільській раді. 
Окрім цього, Вербківська сільська рада сама просила виключити із зазначених вище акту та наказу спірну земельну ділянку, що підтверджується дослідженими у матеріалах справи доказами. При цьому, сільська рада просила саме виключити з вказаного вище акту передачі спірну земельну ділянку, а не повертала останню Держгеокадастру , що свідчить про те, що сільська рада розуміла, що до неї не перейшло право власності на спірну земельну ділянку.
Також, суд звернув увагу й на те, що Вербківська сільська рада у подальшому погодила новий проект землеустрою щодо спірної земельної ділянки для відведення її ОСОБА_1 після підписання акту приймання передачі, що підтверджується рішенням сільради про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення ОСГ, в тому числі і для ОСОБА_1 . 
Отже, суд дійшов до висновку, що Вербківська сільська рада абсолютно чітко розуміла той факт, що власником спірної земельної ділянки на момент погодження проектів землеустрою був Держгеокадастр, і сільрада не заперечувала проти відведення землі ОСОБА_1 . 
За змістом статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на 16 липня 2020 року), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на 21 лютого 2020 року), центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно п. «а» ч.3 ст.22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на 21 лютого 2020 року), землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно частини шостої статті 118 Земельного кодексу України , громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). 
Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.
При цьому, всі дії суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.
Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого земельного питання.
Судом також встановлено, що згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-5786/15-20-СГ від 04 травня 2020 року, ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в порядку безоплатної передачі для ведення ОСГ площею 2 га на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району.
Окрім ОСОБА_1 , дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність в порядку безоплатної передачі для ведення ОСГ отримали й інші громадяни, серед яких був і ОСОБА_2 . Вказане підтверджується копією наказу управління Держгеокадастру від 03 квітня 2020 року.
Відповідно копіям проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, вказані проекти землеустрою розроблені щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800.
Згідно копії рішення Вербківської сільської ради від 10 червня 2020 року, останнім погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення ОСГ у власність саме ОСОБА_1 
12 серпня 2020 року Вербківська сільська рада затвердила документацію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ та надала ОСОБА_1 у власність земельну ділянку загальною площею 2 га, в тому числі пасовища 2 га (кадастровий номер 1223582800:01:003:0800) із земель с/г призначення державної власності для ведення ОСГ, розташовану на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району, яку згодом ОСОБА_1 зареєстрував згідно приписам чинного законодавства. Вказане підтверджується копіями відповідних наказів.
Павлоградська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради у своєму позові, як на підставу незаконності дій управління Держгеокадастру у погоджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення ОСГ у власність ОСОБА_1 , посилалася як раз на те, що проекти розробки технічної документації із землеустрою на спірну земельну ділянку були надані багатьом особам, що підтверджується копіями відповідних наказів. 
Проте суд, не погодився із вказаними доводами позивача , оскільки надання дозволу на розробку технічної документації землеустрою та її погодження - це дві різні стадії процедури безоплатного отримання земельної ділянки із державної або комунальної власності для ведення ОСГ. Дозвіл на розроблення технічної документації є підготовчою стадією вказаної процедури, у той час як погодження цієї документації - завершальною. 
Тобто,саме на стадії погодження технічної документації виникає право особи у подальшому отримати вказану земельну ділянку у власність та зареєструвати щодо неї право власності. Сам факт надання дозволу на розробку технічної документації не обов`язково має наслідком затвердження цього проекту. Позивачем не надано суду будь-яких відомостей щодо заперечення дій управління Держгеокадастру з боку ОСОБА_2 або інших осіб, яким могло бути надано дозвіл на розробку технічної документації.
Отже, суд вважав, доводи прокуратури щодо цього безпідставними, оскільки в результаті вказану земельну ділянку отримав виключно ОСОБА_1 , здійснивши при цьому всі необхідні та передбачені законодавством дії. Крім того, позивачем не зазначено, яким чином факт надання дозволу на розробку технічної документації іншим особам міг порушити права сільської ради . 
Також,прокурор у своєму позові зазначав, що надана ОСОБА_1 спірна земельна ділянка була виділена із земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740, яка перебувала у постійному користуванні ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава», і факт надання вказаної спірної земельної ділянки ОСОБА_1 у власність порушило права та законні інтереси ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава».
Проте , позивачем не зазначено та не надано суду доказів порушення зазначених ним прав та законних інтересів ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава».
Суд, також звернув увагу на те, що ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава» не заперечувало проти передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , не звертався з заявами про порушення його прав або законних інтересів.
На підставі зазначеного суд дійшов до висновку, що жодні права або законні інтереси ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава», про які вказував позивач, відсутні у зв`язку з їх недоведеністю у судовому порядку.
Окрім цього, суд звернув увагу й на відсутність доведеності факту порушення ОСОБА_1 будь-яких складових проектної документації землеустрою при його погодженні. Посилання прокурора на те, що управлінням Держгеокадастру погоджено проект землеустрою щодо спірної земельної ділянки відносно ОСОБА_2 , а в кінцевому результаті її у власність отримав ОСОБА_1 , не зумовлює наявність жодних порушень діючого на той час земельного законодавства. Окрім того, жодних скарг чи заяв від ОСОБА_2 або ОСОБА_1 до управління Держгеокадастру або уповноважених органів направлено не було.
У зв`язку з чим , суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність порушень законодавчої процедури щодо надання спірної земельної ділянки для ведення ОСГ ОСОБА_1 , а також будь-чиїх прав або законних інтересів щодо спірної земельної ділянки.
Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 21 січня 2021 року, як такого, що порушує публічний порядок, з одночасним припиненням речових прав ТОВ «Сегеста» на вказану земельну ділянку, суд зазначив,що встановлено, що ОСОБА_1 після отримання спірної земельної ділянки для ведення ОСГ було продано її ТОВ «Сегеста « . Вказане підтверджується відповідною копією договору купівлі-продажу від 21 січня 2021 року. 
Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено зміст права власності, частиною першої якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача. Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
Крім того, втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 р. Верховний суд України неодноразово вказував, що, розглядаючи спори про витребування майна з чужого незаконного володіння, судам слід встановити дійсного власника майна, для чого необхідно дослідити всі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, з урахуванням рівності прав сторін щодо надання доказів та їх дослідження. 
Зокрема зазначена позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", Постанові судової палати в цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2776цс-16, у справі № 3-1058гс16 від 23.11.16, у справі № 6-2069цс16 від 30.11.16, у справі № 6-2233цс16 від 21.12.16. 
Стала практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року,"Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року,"Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року,"Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року,"Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. 
Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Вимога дотримання такого балансу відображена і в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О. « та інші проти Бельгії». 
Разом із тим, факт встановлення законом підстав для позбавлення права власності, Європейський Суд з прав людини вважає недостатнім для обґрунтування втручання в право власності. Втручання в право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства і захистом основних прав особи. Як зазначено в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Верховний Суд (Касаційний цивільний суд) у постановах від 18.03.2020 у справі № 199/7375/16-ц та від 20.05.2020 у справі № 199/8047/16-ц дійшов висновків, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь Дніпропетровської міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод». З`ясування питання добросовісності/недобросовісності набувача є визначальним для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію «пропорційності» втручання у право власності набувача майна. Слід зазначити, що можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність, насамперед, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вказаній частині ,суд першої інстанції застосовуючи національну судову практику, практику Європейського суду з прав людини та вимоги статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходячи з обставин справи, дійшов до висновку, що вилучення спірної земельної ділянки з власності ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем, за недоведеності права власності сільської ради на останню та задоволення вимог прокуратури в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради призвело б до порушення балансу та рівноваги між інтересом суспільства, територіальної громади та прав особи на майно, яке набуте на законних підставах. 
ТОВ «Сегеста « у своєму відзиві на позовну заяву вказував , що правомірно набув у власність спірну земельну ділянку, не існувало підстав засумніватись про існування будь-яких інших обставин щодо останньої, яка була придбана у ОСОБА_1 . Отже, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає законність і добросовісність такого набуття. Окрім цього, продаж земельної ділянки за договором купівлі-продажу, укладеного за відсутності порушення чинного законодавства, не змінює статусу особи, яка придбала вказане майно як добросовісний набувач, у якого майно не може бути витребувано за будь-яких умов. 
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерела права.
Складовими частинами верховенства права є принципи правової визначеності та пропорційності.
Принцип правової визначеності вимагає, передусім, ясності й однозначності як формулювання, так і застосування правової норми та забезпечення того, щоб правомірні очікування суб`єктів правовідносин щодо наслідків (правового результату) своєї поведінки залишалися передбачуваними.
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (пункт 5.4 мотивувальної частини Рішення від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005).
Дотримання принципу правової визначеності з метою збереження стабільності правового регулювання та передбачуваності законодавчої політики повинно враховуватись законодавцем як при прийнятті нових законів, так і при внесенні змін до існуючих законодавчих актів.
Зокрема, це стосується і принципів правового регулювання у сфері земельних правовідносин, які повинні забезпечувати врахування всіх особливостей землі як об`єкта власності Українського народу та суспільних відносин, що виникають у зв`язку з реалізацією громадянами конституційного права власності на землю.
Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин була визначена законодавча процедура отримання фізичною особою земельної ділянки для ведення ОСГ. ОСОБА_1 вказану процедуру було дотримано повною мірою та, як результат, передано у приватну власність спірну земельну ділянку. У подальшому ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу відчужив вказану спірну земельну ділянку ТОВ « Сегеста « . 
За вказаних обставин, суд вважав, що оскільки ОСОБА_1 на законних підставах набув у приватну власність спірну земельну ділянку, він мав повне право розпоряджатися вказаною земельною ділянкою на власний розсуд, при цьому прокуратурою не доведено порушення будь-яких норм щодо порядку розпорядженням ОСОБА_1 своїм майном.
Зазначене прокурором у позовній заяві обґрунтування необхідності визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним , є суб`єктивною думкою, яка нічим не підтверджується, а саме посилання на відкриті кримінальні провадження за викладеними обставинами є передчасними та ні про що не свідчать.
Посилання прокурора на той факт, що спірна земельна ділянка використовувалася із порушенням цільового призначення останньої є безпідставними та не доведеними у судовому засіданні жодними належними та достатніми доказами.
Окрім цього, посилання прокурора на приписи абз.9,12 п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України суд визнав безпідставними, оскільки вказані приписи набрали законної сили після виникнення спірних правовідносин, а саме були доповнені Законом України № 1423-IX лише від 28 квітня 2021 року. 
Як ОСОБА_1 , так і ТОВ «Сегеста « були добросовісними набувачами спірної земельної ділянки. Наявність будь-яких помилок з боку органів державної влади не повинна впливати на права та законні інтереси громадян та юридичних осіб, а тим паче їх порушувати. Суд вважав , що за викладених обставин зазначені відповідачі не мали контролювати державні органи у здійсненні ними їх прямих прав та обов`язків, передбачених чинним законодавством, а ймовірна наявність незначних порушень не повинна призводити до порушення істотних прав власників землі. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу.
Отже, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається,що суд надав належну оцінку зібраним у справі доказам,достатньо повно встановив обставини,які мають значення для правильного вирішення справи . 
Висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на нормах законодавства. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують .
Так,з матеріалів справи вбачається ,що у своїй відповіді № 131 від 26 січня 2022 року Вербківська сільська рада зазначала про те,що сільською радою було прийнято рішення № 590/38 VII від 29 серпня 2019 року «Про клопотання щодо виключення земель сільськогосподарського призначення державної форми власності з Акту приймання-передачі від 21 грудня 2018 року .
Таким чином ,саме Вербківська сільська рада відмовилась від прийняття до комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740,про що було прийнято відповідне рішення ,в якому саме сільська рада вирішила направити до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області клопотання про зменшення площі земельних ділянок ,які передаються з державної до комунальної власності шляхом виключення з переліку земельних ділянок ,що передаються до комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740,загальною площею 85,2359 га.
Тобто, Вербківською сільською радою не було прийнято рішення щодо прийняття вказаної вище земельної ділянки з державного до комунального майна Вербківської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області ,відповідно і заяв направлених на внесення змін до Державного земельного кадастру України Вербківською сільською радою направлено не було .
Змін до Державного земельного кадастру на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-5230/15-18-СГ від 21 грудня 22018 року здійснено не було. 
Згідно статті 26 Закону України « Про місцеве самоврядування « передбачено,що виключно на пленарних засіданнях сільської,селищної,міської ради вирішується такі питанні вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин ,надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власності та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність ,а також щодо придбання об`єктів державної власності .
Отже, вказана земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740,загальною площею 85,2359 га не була прийнята до комунальної власності Вербківської сільської ради як така,та фактично не була включена до переліку комунальної власності Вербківської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області .
Фактично у відповіді Вербківська сільська рада підтвердила ту обставину ,що нею не було включено земельну ділянку із кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 до земель комунальної власності .
Відповідно Вербківська сільська рада не набула по відношенню до спірної земельної ділянки жодних прав ,в тому числі права витребування вказаної земельної ділянки від доброчесних набувачів.
Також,з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16 лютого 2022 року вбачається ,що до Держгеокадастру надійшла заява від Вербківської об`єднаної територіальної громади за текстом якої було викладено прохання внести зміни до наказу № 4-5230/15-18-СГ « Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність « та до Акту приймання–передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 21 грудня 2018 року . 
03 жовтня 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області винесено наказ № 4-2428/15-19-СГ « Про внесення змін до наказу Головного управління від 21 грудня 2018 року № 4-5230/15-18-СГ « Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» ,згідно якого до п.1 Акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 21 грудня 2018 року було внесено зміни в частині зменшення площі земельних ділянок ,які передаються з державної до комунальної власності до 7523,7159 га ; з додатку до Акту від 21 грудня 2018 року, затвердженого наказом № 4-523/15-18 –СГ від 21 грудня 2018 року було виключено земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740,загальною площею 85,2359 га. 
Фактично земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740,загальною площею 85,2359 не була прийнята Вербківською територіальною громадою та залишилась у державній власності .
Зміни відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру від 21 грудня 2018 року № 4 -5230/15-18-СГ не відбувалися. 
Згідно ч.2 ст.4 Закону України « Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл,селищ,міст,районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських ,селищних, міських, районних у містах рад,якщо інше не передбачено законом ,а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст –за наявності згоди районних або обласних рад,якщо інше не передбачено законом.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень « для державної реєстрації права власності на підставі рішення власника майна , уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність відповідно до Закону України « Про передачу об`єктів права державної чи комунальної власності « також подаються : - рішення правонабувача майна ,уповноваженого ним органу про надання згоди на передачу об`єкта нерухомого майна ;акт приймання – передачі такого об`єкта нерухомого майна .
Таким чином,необхідно врахувати ту обставину ,що Акт приймання- передачі сам по собі не може слугувати доказом наявності у Вербківської сільської ради будь-яких прав на спірну земельну ділянку ,тим більш до вказаного Акту було внесено зміни наказом. 
З огляду на наведене випливає що, Вербківська сільська рада не здійснювала жодної реальної дії направленої на набуття права комунальної власності на спірні земельні ділянки ; Вербківська сільська рада особисто здійснила дії направлені на виключення земельної ділянки з акту приймання передачі землі,фактично юридичними діями підтвердила своє небажання набувати будь-які права на спірну ділянку ; Вербківська сільська рада ніколи не набувала права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 та не мала волевиявлення направленого на набуття прав на вказану земельну ділянку. 
Тобто,відповідно права позивача жодним чином не були порушені Держгеокадастром,оскільки не існували , ані на момент виділення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ,ані у будь-який інший момент часу. 
Вбачається,що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на момент постановлення спірних рішень мало у державній власності земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740, з масиву якої виділялась спірна земельна ділянка ,а відповідно мали повне та беззаперечне право приймати рішення щодо передання всієї земельної ділянки чи її частини у власність громадян. 
Жодних правових підстав для захисту прав Вербківської сільської ради не існує,оскільки у Вербківської сільської ради прав на спірну земельну ділянку не існувало.Реєстрації права у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень Вербківської сільської ради не було . 
На момент постановлення наказу № 4-2541/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність « від 12 серпня 2020 року рішення про передачу земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 з державної у комунальну власність не існувало. 
Встановлено,що з моменту Державної реєстрації права Державної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 за управлінням Держгеокадастром ,тобто з 16 серпня 2018 року ,жодних змін у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень,відповідно на момент виділення передачі земельної ділянки ОСОБА_1 з масиву земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 земельна ділянка належала Державі в особі Держгеокадастру. 
Тобто,наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12 серпня 2020 року № 4-8540/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність «було винесено в межах наявних компетенцій та відповідно в порядку визначеному чинним законодавством. 
Як вбачається з інформаційної довідки № 297425343 від 01 лютого 2022 року ,16 серпня 2018 року Державним реєстратором КП «Будинок Юстиції « Дніпропетровської обласної ради Петриченко К.Г. винесено рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 42611181 було внесено відомості про право державної власності на земельну ділянку 1223582800:01:003:0740,загальною площею 85,2359 із цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства.
Тобто,на момент винесення спірного наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12 серпня 2020 року № 4-8540/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність « земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740,з масиву якої було виділено земельну ділянку ОСОБА_1 належала виключно державі ,що підтверджувалось відомостями у Державному реєстрі прав власності та їх обтяжень. Відомості про реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку у вказаній інформаційній довідці відсутні,відповідно така реєстрація не здійснювалась взагалі. Відповідно право комунальної власності Вербківської сільської ради Павлоградського району зареєстровано не було,та відповідно не існувало як таке. 
З досліджених матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_1 отримав земельну ділянку згідно вимог чинного законодавства ,зокрема ст.121 Земельного кодексу України,при цьому його дії були законними та доброчесними. Вказаним відповідачем було подано заяву про отримання права власності на спірну земельну ділянку,отримано відповідні визначені чинним законодавством рішення,пройдено усі процедури необхідні для набуття права власності на землю в порядку приватизації,в тому числі замовлено та погоджено відповідно до вимог чинного законодавства проект відведення земельної ділянки ,та вказані обставини свідчать про дотримання відповідачем процедури набуття майна у власність. Як вбачається з матеріалів справи, Вербківською сільською радою було прийнято рішення «Про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» від 26 листопада 2019 року № 638-41 /VII було вирішено в тому числі погодити проект щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ,земельної ділянки загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ -01.03). Вербківська сільська рада була обізнана про виділення низки земельних ділянок громадянам України ,в тому числі і щодо виділення відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з масиву землі земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740,загальною площею 85,2359 га,та не мала жодних заперечень у відношенні передачі такої землі ОСОБА_1 . З тексту погодженої технічної документації було відомо,що спірна земельна ділянка з масиву землі земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740,загальною площею 85,2359 знаходиться в державній власності.
З матеріалів справи не вбачається будь-яких неправомірних дій з боку ОСОБА_1 щодо одержання ним у власність земельної ділянки ,він набув право власності в порядку визначеному чинним законодавством на підставі відповідних рішень повноваженого органу Держгеокадастру,а відповідно до нього має бути застосовано презумпцію добросовісності набуття права власності на майно. 
Здійснюючи публічно-правові функції в сфері надання земельної ділянки у власність відповідно до ст.ст.81,116,118,121 ЗК України,Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області діяло як суб`єкт владних повноважень і повинно було приймати рішення в межах чинного на той час законодавства. Відповідач ОСОБА_1 ,як правонабувач,не мав та не міг можливості перевірити правильність наказу Держгеокадастру щодо реалізації ним наданої законодавством компетенції.
Будь–які підстави для позбавлення відповідачів прав на спірну земельну ділянку,навіть у тому випадку,коли державний орган допустив помилку під час вчинення дій направлених на виконання заяви відсутні. 
Вбачається,що ТОВ « Сегеста « займається діяльністю,яка безпосередньо направлена на ведення сільського господарства . Право особи розпоряджатися своєю власністю гарантоване Конституцією України,а нормами ст.28 Земельного кодексу України чітко встановлено право сільськогосподарських підприємств на придбання земельних ділянок сільськогосподарського призначення за договорами купівлі-продажу без будь-якого обмеження щодо їх цільового призначення. ОСОБА_1 скористався своїм конституційним правом на приватизацію майна та таким же конституційним правом на вільне володіння та розпорядження вказаним майном. Жодних обмежень права особи на розпорядження приватизованим майном чинним законодавством не встановлено ,в тому числі земельними ділянками сільськогосподарського призначення,відповідно жодних обмежень на розпорядження спірною земельною ділянкою в момент укладення договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Сегеста « не існувало. На момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна земельної ділянки ,21 січня 2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800 (01.03),загальною площею 2 га, належала ОСОБА_1 на праві приватної власності ,його право на земельну ділянку ніким не оскаржувалось,земельна ділянка була вільна від обтяжень та обмежень,що свідчить про можливість її продавати та право власника розпоряджатись власним майном. 
Єдиним виключенням стосовно законодавчої встановленої заборони, станом на час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 з ТОВ «Сегеста» було встановлено п. 15 Розділу ІХ «Прикінцеві положення» Земельного кодексу України .
Такий мораторій на відчуження земельних ділянок повинен діяти до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але зазначені обмеження стосуються виключно тих земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які набуті у приватну власність шляхом виділення в натурі земельної частки (паю).
Однак, спірна земельна ділянка не відноситься до земель пайового фонду та не підпадала під дію мораторію на відчуження, передбаченого п. 15 Розділу ІХ Перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. 
Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку було набуто в порядку безоплатної передачі землі для особистого селянського господарства,тобто така ділянка не перебуває під дією мораторію та останній міг на правових підставах вільно нею розпоряджатися. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції у цій справі вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України  відповідає.
Оскільки, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено порушення визначеної на час виникнення спірних правовідносин законодавчої процедури отримання ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення ОСГ, тому відсутні і правові підстави для втручання у право приватної власності особи, що призведе до порушення балансу та рівноваги між інтересом суспільства, територіальної громади та прав особи на майно, яке набуте на законних підставах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в разі якщо держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема, у цивільних (господарських) відносинах розглядається як поведінка держави у цих відносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава (зокрема, цивільних, господарських), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах (пункти 6.21, 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 5023/10655/11 від 20 листопада 2018 року, пункти 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що і в судовому процесі, зокрема в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови ВП від 27 лютого 2019 року, справа № 761/3884/18). 
Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави.
Водночас в обох цих випадках прокурор здійснює представництво держави, яка і є фактичною стороною у справі.
У цій даній справі прокурор пред`явив, зокрема, вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагентства у Дніпропетровській області, відповідачем визначив ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Отже, в частині цієї позовної вимоги позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області).
Зазначене не відповідає частині першій статті 45 ГПК України, відповідно до якої сторонами в судовому процесі – позивачами і відповідачами – можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору.
Подібних висновків, але щодо участі органів державної влади в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 826/3115/17.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
          Ніяких нових обставин, які б давали  підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції,  доводи апеляційної скарги не містять.
Аргументи відзиву на апеляційну скаргу представників ТОВ «Сегеста « та Держгеокадастру є прийнятними, оскільки ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
На підставі вищевикладеного,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те,що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат,відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України,не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури – залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 24 березня 2023 року .

Судді: