Справа № 344/14574/22 
Провадження № 33/4808/181/23 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 
та його захисника – адвоката Лукиніва М.П.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп., 

                                                            в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2022 о 03 год. 44 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Галицька водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознакам алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі водій відмовився. Довідка лікаря №241. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2023 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 
Вказує, що суд першої інстанції не повідомляв його про час та місце розгляду справи, оскаржувана постанова винесена без його участі та в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що він належним чином був повідомлений.
Вважає, що суд першої інстанції за відсутності належних доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, прийшов до передчасного та необґрунтованого висновку про необхідність притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Звертає увагу на те, що йому не було роз`яснено його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, зокрема, гарантоване право користуватись юридичною допомогою захисника та інші істотні права. 
Крім того вказує, що протокол складено за відсутності свідків. Водночас, із тексту оскаржуваного рішення вбачається, що факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння засвідчений свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Разом з тим, на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції не зафіксовано жодних свідків під час складання протоколу відносно нього та його відмови від огляду. 
Також звертає увагу на те, що він відмовився від огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки, оскільки працівник поліції безпідставно звинуватив його у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння, а тому у нього виник сумнів щодо неупередженості поліцейських. Водночас, він наполягав на проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, що підтверджується складеним поліцейським направленням в медичний заклад. В медичному закладі йому було запропоновано лікарем надати зразки біологічного середовища у вигляді сечі. На його прохання до лікаря відібрати інші зразки через неможливість здати сечу, в розмову втрутився поліцейський, який завив, що таким чином він ( ОСОБА_4 ) відмовився від медичного огляду на стан сп`яніння. Вважає, що поліцейським під час проведення огляду на стан сп`яніння не дотримано положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Разом з тим, після складання протоколу про адміністративне правопорушення, він самостійно пройшов в медичному закладі КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» медичний огляд, за результатами якого у нього не виявлено алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою №26.
В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та його адвокат Лукинів М.П. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лукиніва М.П., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України").
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП буде відбуватись в Івано-Франківському міському суді. Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до Івано-Франківського міського суду 21.11.2022 року (а.с. 7), з подальшим призначенням справи до розгляду на 20.12.2022, 10.01.2023, 31.01.2023, 10.02.2023 (а.с. 11-14). Суд вживав усіх можливих заходів для належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи щодо нього. В судові засідання ОСОБА_1 не з`являвся, не повідомляв суд про причини своєї неявки, внаслідок чого розгляд справи неодноразово відкладався. В судовому засіданні 10.02.2023 року ухвалено оскаржувану постанову щодо ОСОБА_1 (а.с. 15-16).
Матеріали провадження дійсно не містять підтвердження вручення поштових повідомлень щодо розгляду справи судом ОСОБА_1 , однак останній з 13.11.2022 року був обізнаний про висунуте йому працівниками поліції звинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, про притягнення його до адміністративної відповідальності та подальший розгляд справи щодо нього в суді.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Разом з тим, процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчила про неналежне виконання своїх обов`язків, ігнорування судового процесу та відсутність жодних заяв та клопотань про відкладення розгляду провадження і неможливість прийняти участь у судовому засіданні. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини свідчать про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності мала можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді першої інстанції. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі. 
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо  права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Зокрема, ЄСПЛ  неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, оскільки в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.
Зокрема, ОСОБА_1 вказує на упередженість дій працівників поліції, неправомірність вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, відсутність доказів, які свідчать про його відмову пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та встановлення факту його перебування тверезому стані шляхом самостійного проходження огляду у медичному закладі.    
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Івано-Франківський міський суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №204439 від 13.11.2022, направленням на огляд до КНП «ПНЦ ІФ ОР», відеозаписами переглянутими в судовому засіданні.
Так, згідно даних протоколу про адміністративне серії ААБ №204439 від 13.11.2022 року (а.с. 1), 13.11.2022 о 03 год. 44 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Галицька водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі водій відмовився, довідка лікаря №241, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. 
Протокол складений уповноваженою особою – інспектором 2 взводу 1 роти БУПП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції Присяжним О. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним, свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді.
У графі протоколу, якою передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що «їхав в магазин з жінкою по засоби жіночої гігієни».
Працівниками поліції вилучено у ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом: НОМЕР_3 .
Згідно з зобов`язанням до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №204439 ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 2).
Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП. Доводи апелянта з цього приводу – безпідставні, необґрунтовані та голослівні.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.
До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення до КНП ПНЦ ІФ ОР на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 13.11.2022 року о 03 год. 55 хв., внаслідок огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови (а.с. 3).
Вищевказані докази були досліджені судом першої інстанції, їм було надано належну правову оцінку. 
Вищевказані докази були повторно у повному обсязі досліджені в суді апеляційної інстанції разом із відеозаписами із відеореєстратора службового транспортного засобу та нагрудної камери поліцейського (а.с. 6).
Зокрема, із досліджених судом відеозаписів вбачається, що водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за водіння в комендантську годину. Під час спілкування із водієм у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим водію транспортного засобу було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу або в медичному закладі. ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, посилаючись на неправомірність дій працівників поліції та відсутність правових підстав для проходження такого огляду. Стверджував, що не вживав алкогольні напої, а запах алкоголю чути від дружини, яка сиділа  в машині. Однак, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Поліцейськими було доставлено ОСОБА_1 в медичний заклад, де останній відмовився від проходження огляду. Працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння передбачена така ж відповідальність як за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`янінні. Після відмови ОСОБА_1 від проведення огляду в медичному закладі поліцейським в присутності двох свідків складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При оформленні протоколу працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та водій ствердив, що вони йому зрозумілі. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що відеозапис є вичерпно інформативним, носить безсторонній характер, позбавлений упередження та суб`єктивного ставлення, а відтак надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку учасників подій. 
Відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, на законну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, та повністю доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника,  який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість скористатись своїми процесуальними правами та розпорядитись процесуальними обов`язками з метою захисту своїх інтересів, зокрема: прийняти рішення щодо згоди/відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціалізованому медичному закладі; ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення, надати письмові пояснення та заперечення щодо висунутого обвинувачення та дій працівників поліції; отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення, тощо. 
Невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме – за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і покладено останньому у вину.
Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.
Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на довідку №26 Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради»   відповідно до якої ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння у медичному закладі  внаслідок чого було встановлено, що він перебуває у тверезому стані. 
Зокрема, відповідно до вищевказаної довідки ОСОБА_1 самостійно пройшов такий огляд в медичному закладі 06.00  год. 13.11.2022 року. 
Відповідно до вимог ч.4 ст. 266 КУпАП  огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 266 КУпАП  огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Враховуючи, що огляд на стан сп`яніння який був проведений ОСОБА_1 в порушення вимог ч.4 ст.266 КУпАП, на підставі самостійного звернення до медичного закладу, без  присутності поліцейського, через більш ніж дві години з моменту встановлення підстав для його здійснення, апеляційний суд вважає, що вищевказана довідка не може бути визнана допустимим доказом, перебування водія транспортного засобу ОСОБА_1 у тверезому стані. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, який передбачений вимогами ст.266 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням. 
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до Закону України  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX зі змінами, за якими ч. 2 ст. 266 КУпАП викладена у новій редакції, передбачено, що огляд проводиться у присутності двох свідків в разі неможливості застосування поліцейським під час проведення такого огляду технічних засобів відеозапису.
Відтак, апеляційні доводи ОСОБА_1 про неналежність та недопустимість доказів через відсутність свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, є безпідставними з огляду на те, що патрульними поліцейськими велась безперервна відеофіксація на нагрудну бодікамеру, що підтверджується даними оглянутих відеозаписів. Водночас, з відеозапису вбачається, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були присутні два свідки і в протоколі зазначені свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
При оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За змістом пунктів 2, 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008, огляду підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.
З матеріалів справи вбачається, що поліцейським було дотримано норми вказаної Інструкції, були наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, перебуває у стані алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події та в закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, про що свідчать дані долучених до матеріалів провадження направлення на огляд та дані відеозапису. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог закону.
Відтак вимога працівників поліції пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. 
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд дійшов тотожних висновків суду першої інстанції і вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                           О.П. Васильєв