ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року 

м. Київ

справа №500/2384/19
адміністративне провадження № К/9901/17311/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стеценка С.Г.,

розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу  ОСОБА_1  
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2020 (колегія у складі суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В., Макарика В.Я.)
у справі № 500/2384/19
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 
про визнання дій та рішення щодо призначення пенсії протиправними, зобов`язання призначити пенсію за віком та провести її перерахунок.

I. РУХ СПРАВИ

1.          У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила:
-          визнати неправомірними дії та рішення відповідача щодо призначення їй пенсії за віком державного службовця, починаючи з 11.07.2014;
-          зобов`язати відповідача призначити їй пенсію з 11.07.2014 за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 
-          зобов`язати відповідача перерахувати з 11.07.2014 призначену їй пенсію державного службовця за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
2.          Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 позов задоволено. 
3.          Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2020 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 скасовано та прийнято нову постанову про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
4.          У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
5.          Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2020 відкрито касаційне провадження. 

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.07.2014 позивач звернулася до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
7.          До цієї заяви додані наступні довідки:
довідка про складові заробітної плати (за останні 24 календарних місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», виданої апеляційним судом Тернопільської області;
довідка про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавки за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», виданої апеляційним судом Тернопільської області;
довідка № 197/14 вих від 26.06.2014 про заробітну плату для обчислення пенсії за періоди 1994-2000 років, виданої апеляційним судом Тернопільської області.
8.          Згідно протоколу № 4393 від 13.08.2014 позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», починаючи з 11.07.2014.
9.          Відповідно до повідомлення № 16077/03 від 15.08.2014 Пенсійний орган інформував позивача про призначення спірної пенсії; докази скерування такого повідомлення знищені за закінченням строків зберігання журналів реєстрації вихідної кореспонденції за 2014 рік.
10.          Довідки були предметом перевірок пенсійного органу, що засвідчується актами перевірок № 1361 від 21.07.2014 та № 2636 від 29.12.2014.
11.          25.05.2017 позивач звернулася до Пенсійного органу із заявою-запитом, в якому просила повідомити її про причини припинення виплати пенсії за віком.
12.          Відповідно до відповіді Тернопільського об`єднаного управління ПФ України Тернопільської обл. № 190/Д-11 від 31.05.2017 повідомлено позивача про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про державну службу» і про припинення виплати такої пенсії з 01.04.2015.
13.          Згідно заяви від 07.03.2019 про перехід на інший вид пенсії позивача ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .
14.          07.06.2019 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою, в якій просила скасувати призначення їй пенсії за віком державного службовця з 11.07.2014, призначити з вказаної дати пенсію за віком на загальних підставах і провести перерахунок пенсії.
15.          Згідно відповіді ГУ ПФ України в Тернопільській області № ВЕБ-19001-Ф-С-19-020097 від 12.06.2019 призначення спірної пенсії позивача 11.07.2014 проведено на підставі наданих документів.
16.          Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

17.          В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликалася на те, що вона зверталася із заявою про призначення їй пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відповідач неправомірно призначив їй пенсію згідно Закону України «Державну службу», що порушило її права.
18.          Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачу було призначено пенсію за віком Згідно Закону України «Про державну службу» на підставі поданих документів. Крім того, станом на момент подання позовної заяви, позивача, за її заявою від 07.03.2019, переведено з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

19.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій дійшов висновку про те, що відповідач помилково призначив позивачу пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу», оскільки позивач подала 02.07.2014 до органів пенсійного фонду заяву, в якій просила призначити їй пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, суд не прийняв до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачу було відомо, який вид пенсії їй призначено, при цьому вона погодилась з таким.
В матеріалах пенсійної справи міститься повідомлення про те, що згідно із заявою ОСОБА_1 призначено з 11.07.2014 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а на розписці - повідомленні є відмітка працівника пенсійного органу про те, що 28.08.2014 трудову книжку і повідомлення отримано, однак судом не встановлено, що позивач дійсно отримала це повідомлення.
Таким чином, відповідачем порушено право позивача на отримання пенсії у відповідності до поданої неї заяви за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Факт перебування позивача на державній службі не надає відповідачу право призначати їй пенсію за віком на свій розсуд, без врахування її заяви у відповідності до Закону України «Про державну службу».
20.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зосередив увагу на   заяві позивача, зміст якої не дає можливості достовірно встановити правову підставу для призначення пенсії, яку мала намір отримувати позивач. Суд дійшов висновку, що надана сукупність довідок, їх форма вказують про звернення позивача для отримання пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу». При цьому, всі дії відповідача свідчать про призначення такої пенсії позивачу, оскільки будь-яких підстав для призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не було.
Суд взяв до уваги, що 07.03.2019 позивач подала заяву про перехід на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка була врахована відповідачем.
Також з 01.04.2015 позивачу було припинено нарахування і виплату пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», про що позивачу було відомо. Поновлення виплати такої пенсії відбулося з жовтня 2017 року.
На звернення позивача пенсійним органом були наведені причини невиплати пенсії, а із змісту скерованих позивачу відповідей остання достовірно знала про те, яку саме пенсію їй призначено.
Також будь-яких доводів про те, що позивач не мала можливості отримати інформацію про призначену пенсію, вчинення будь-яких перешкод або об`єктивних факторів такої неможливості, останньою не наведено.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду із розглядуваним позовом і не наведено причини пропуску зазначеного строку, які можуть вважатися поважними.
Початок перебігу строку суд пов`язав з листами Тернопільського об`єднаного управління ПФ України Тернопільської обл. № 190/Д-11 від 31.05.2017 та № 191/Д-11 від 31.05.2017, з яких позивачу було достовірно відомо про призначення їй пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу». Поважних причин звернення до суду із розглядуваним позовом (17.10.2019) за спливом більше дворічного строку позивачем не наведено.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

21.          Позивач у касаційній скарзі посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.
22.          Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 1840/3344/18, згідно якого застосування строків звернення до суду у спорах, що виникають із пенсійних правовідносин, не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на призначення пенсії за віком) та, відповідно, легалізації триваючого правопорушення з боку держави в особі компетентних органів.
Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач сама повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів є неправомірним, оскільки порушення відповідачем її прав виникли з моменту невірного призначення виду пенсії, є продовжуваними, в тому числі і по даний час, та призвели і призводять до неможливості реалізувати гарантоване законом право на вибір пенсії, нівелюють правову визначеність та правомірні очікування з приводу отримання передбачених законом пенсійних виплат.
23.          У відзиві на касаційну скаргу відповідач погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.
25.          Відповідно до ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
26.          За змістом касаційної скарги, позивач не погоджується із застосуванням строку звернення до суду.
27.          Верховний Суд вже розглядав справи з таким предметом спору.
28.          Зокрема у постанові від 31.03.2021 у справі №  240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду:

« для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час,  триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює  момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
До того ж, Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.»

29.          Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається, та який, відповідно спростовує доводи скаржника.
30.          Враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду, колегія суддів звертає увагу на те, пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
31.          Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки позивачем не надано доказів поважності пропуску строку звернення до суду із цим позовом.
32.          Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №1840/3344/18, згідно якої: «застосування строків звернення до суду у спорах, що виникають із пенсійних правовідносин, не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на призначення пенсії за віком) та, відповідно, легалізації триваючого правопорушення з боку держави в особі компетентних органі», то Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі №  240/12017/19 відступила від цих висновків. 
33.          Також колегія суддів звертає увагу на те, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (правова позиція, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі №755/10947/17).
34.          Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального чи матеріального права при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції.
35.          Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359  КАС України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу    ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі №500/2384/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              С.Г. Стеценко