ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 січня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/3240/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року
у справі №280/3240/22 (головуючий суддя Чернова Ж.М.)
за позовом   ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області 
про визнання дій та рішень суб`єкта владних повноважень протиправними, визнання протиправними та скасування індивідуальних актів суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому просив:
-          визнати дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області протиправними та скасувати наказ №311 від 25.03.2022 «Про застосування дисциплінарних стягнень» в частині обраного стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виду дисціплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
-          визнати дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області протиправними та скасувати наказ №179 о/с від 26.03.2022 «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі служби в поліції;
-          зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби ГУНП в Запорізькій області та у спеціальному званні старший сержант поліції (0086060) із 26.03.2022;
-          стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за посадою та спеціальним званням поліцейського за час вимушеного прогулу, починаючи із 26.03.2022 по дату набрання законної сили судовим рішенням по цій справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» звільнення зі служби  є крайнім заходом, який застосовується до працівника поліції і лише у разі, коли інші заходи дисціплінарного впливу на нього  не вирішили завдань перевиховання поліцейського та взагалі самих складових та принципів покладено на нього дисциплінарного стягнення. Водночас із висновку службової перевірки від 23.03.2022 слідує, що жодних діючих дисциплінарних стягнень ОСОБА_1 не має, тому відповідачем безпідставно застосовано до нього крайній захід дисциплінарного впливу у вигляді звільнення із служби в поліції. Позивач також звертає увагу на обставини, які передували проведенню відносно нього службового розслідування, зазначаючи про наявність об`єктивних причин, які зумовили вчинення ним дій у період з 24.04.2022 по 18.03.2022, що стали предметом цього службового розслідування, зокрема вказує, що після оголошення в країні військового стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації 24.02.2022, майже добу він ніс службу на території міста Оріхів Оріхівського району Запорізької області. Близько 01:30 години увесь особовий склад ВП №4 було зібрано в актовому залі, де начальник відділення поліції повідомив поліцейських про те, що особовий склад ВП може евакуюватися до міста Запоріжжя в ГУНП або продовжувати нести службу за місцями свого мешкання. Позивач вирішив нести службу у м.  Гуляйполе з територіальним підпорядкуванням керівництву ВП №1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області. 25.02.2022 у телефонному режимі від керівника надійшов наказ прибути до ВП №4 (м.  Оріхів) та отримати табельну вогнепальну зброю (пістолет «ПМ» та 16 набоїв до нього) і повернення з нею до міста свого проживання для подальшого несення служби на території м.  Гуляйполе з територіальним підпорядкуванням керівництву ВП №1. 26.02.2022 позивач приступив до служби. В той час місто Гуляйполе вже було під обстрілами з боку військових рф, світла, води, інтернету та телефонного зв`язку вже не було. 03.03.2022 близько 19:30 години позивач згідно графіку чергувань прибув на службу, де він побачив зачинений відділок поліції №1 Пологівського РВП. Позивач разом зі своїми колегами не знав що робити, ніяких команд та розпоряджень їм доведено не було, в місті був безлад та паніка. До позивача надійшла інформація, що начальник ВП №1 Пологівського РВП підполковник поліції Бідний В.Г. надав усний наказ забрати усім свої особисті речі та розбігтися по своїм домівках, знаходитися коло своїх сімей на невизначений термін до подальших розпоряджень. Враховуючи небезпечний стан у місті, де знаходилась родина позивача (жінка та двоє неповнолітніх дітей 2009 та 2018 року народження), позивач вирішив вивезти свою родину в безпечне місце. Враховуючи те, що у місті не було ніяких засобів зв`язку та засобів отримання будь-якої інформації стосовно ситуації в країні, позивач вирішив сховати табельну зброю в безпечному, на його думку, місці. Після чого позивач з родиною поїхав спочатку до м.  Дніпро, а потім до м.  Львів. Позивач зазначив, що йому вдалося зв`язатися зі своїм керівництвом тільки з м.  Дніпро - 09.03.2022. Він зателефонував своєму безпосередньому керівнику - заступнику командира взводу Альошину та командиру роти Сироватці, повідомив їм про свої плани та отримав усний дозвіл на вивезення своєї сім`ї до м. Львів. 15.03.2022 позивач став на облік до ГУНП у Львівській області, там йому було повідомлено, що протягом однієї доби необхідно повернутися до ГУНП у Запорізькій області. Позивач, розуміючи, що він не зможе повернутися до Запоріжжя за одну добу, вирішив попередити своє керівництво про можливу затримку на декілька днів та, зі слів позивача, отримав усне погодження. В дорозі до м.  Запоріжжя у м.  Дніпро він був затриманий патрульними поліцейськими за порушення комендантської години та за ним було відправлено працівника УКЗ ГУНП в Запорізькій області. Позивача було доставлено до м.  Запоріжжя 18.03.2022, після чого, за його проханням, колегою було здано його зброю та поліцейський жетон. 26.03.2022 позивач був викликаний до ГУНП в Запорізькій області, де його ознайомлено з наказом №311 від 25.03.2022 «Про застосування дисциплінарних стягнень» та з наказом №179 о/с від 26.03.2022 «По особовому складу» про його звільнення зі служби в поліції. Враховуючи наведені обставини позивач вважає своєї звільнення із служби в поліції протиправним та таким, що порушує його права, свободи та законні інтереси.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2022 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №311 від 25.03.2022 «Про застосування дисциплінарних стягнень».
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №179 о/с від 26.03.2022 «По особовому складу».
Поновлено старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0086060) на службі в поліції на посаді начальника конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, з 27.03.2022.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.03.2022 по 02.08.2022 у сумі 46991,19 грн.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 11089,92 грн.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0086060) на службі в поліції на посаді начальника конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, з 27.03.2022.
В іншій частині позовних вимог  відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість застосування до позивача дисціплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, з огляду на таке:
- Інструкцією із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженою наказом МВС України від 01.02.2016 №70, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 17.02.2016 за №250/2838, не встановлені правила поводження зі зброєю при оголошені воєнного стану та не затверджено протокол необхідних дій при критичних ситуаціях, викликаних військовою агресією іншої країни. На час прийняття позивачем рішення щодо залишення м.  Гуляйполе - 08.03.2022 поліцейське відділення вже декілька днів не працювало, чергового та керівника на місці не знаходилося, ніяких наказів до особового складу не доводилося, тобто позивач фізично не міг виконати вимоги зазначеної Інструкції, та не знав як йому діяти взагалі, тому був змушений діяти на свій розсуд. Водночас до 15.03.2022 жоден із керівників позивача не склав доповідну записку чи рапорт про втрату наданої йому вогнепальної зброї. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушення з боку позивача вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженою наказом МВС України від 01.02.2016 №70, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 17.02.2016 за №250/2838.
- Позивач у справі підпадає під дію пункту 1 Наказу Національної поліції України №190 від 10.03.2022 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», а саме як поліцейський, який виховує одного або більше дітей віком до 18 років, тому він повинен був прибути протягом однієї доби до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, його, відповідно повинні були підпорядкувати на території обслуговування, в якій він перебував. За поясненнями позивача після того, як він дізнався про прийняття вказаного наказу (з телефонної розмови між ним та своїм керівником), він 15.03.2022 пішов до Львівського відділення поліції, де на виконання п.3 вказаного наказу, його зареєстрували та повідомили про зобов`язання протягом доби прибути до органу поліції за місцем несення служби, тобто до м.  Запоріжжя. При цьому, ані в ГУНП у Львівській області, ані в ГУНП у Запорізькій області позивачу не повідомили про його право залишитися поруч з родиною у Львівській області та нести службу за місцем знаходження. Крім того, позивача зобов`язали діяти, не враховуючи той факт, що він має привілеї, встановлені п. 1 вказаного наказу та в подальшому висунуто звинувачення в невиконанні пунктів 1 та 3 наказу №190 від 10.03.2022. Також, залишився не доведеним той факт, що позивачу раніше, аніж 15.03.2022 довели до відома вимоги даного наказу. 
- З матеріалів службового розслідування та пояснень наданих позивачем слідує, що при спілкуванні з керівництвом, ОСОБА_1 було повідомлено про прибуття до м.  Запоріжжя та продовження служби - 15.03.2022, оскільки в зазначений день, позивач не прибув, стосовно нього 15.03.2022 було складено доповідну записку та 18.03.2022 було здійснено звернення до начальника ГУНП в Запорізькій області генерала поліції третього рангу про призначення службового розслідування. Позивач зазначає, що він якомога швидше намагався прибути для несення служби у м.  Запоріжжя. Як стверджує позивач, він 16.03.2022 виїхав з м.  Львів, однак 17.03.2022 був зупинений працівниками патрульної поліції м.  Дніпра за порушення комендантської години. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність протиправної винної дії чи бездіяльності з боку позивача, що полягає в порушенні ним службової дисципліни.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована, зокрема тим, що, суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин мав спеціальний статус працівника поліції, що додатково покладало на нього певні обмеження та обв`язки, пов`язані із проходженням служби в поліції. Підставою для звільнення позивача визначено п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якому поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисціплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Відповідно до матеріалів службового розслідування, 15.03.2022 до керівництва ГУНП в Запорізькій області надійшла доповідна записка заступника начальника управління - начальника ВПН УКЗ ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_2 , у якій зазначено, що 11.03.2022 до нього зателефонував позивач та повідомив, що на теперішній час перебуває у Львівській області, куди вивіз свою родину. У ході розмови, позивачу було повідомлено про необхідність у найкоротший термін повернутися до м.  Запоріжжя для подальшого несення служби. Позивач у телефонній розмові попрохав надати йому 3-4 дні для влаштування своєї родини на території Львівської області. На вказане прохання, позивачу було поставлено вимогу повернутися до м.  Запоріжжя до 15.03.2022. Однак, станом на 15.03.2022 останній до ГУНП в Запорізькій області не прибув та на службу не вийшов. Крім того, 18.03.2022 до ГУНП в Запорізькій області надійшов лист Запорізького управління ДВП НПУ, яким повідомлялося, що 17.03.2022 до управління надійшла інформація з Дніпропетровського управління ДВП НПУ по те, що 17.03.2022 близько 21:40 на блок-посту у м.  Дніпро було зупинено автомобіль «ЗАЗ-Таврія» під керуванням громадянина, який пред`явив паспорт на ім`я ОСОБА_1 , який повідомив, що він є діючим працівником поліції та прямує із міста Гуляйполе до м.  Дніпро за командою начальника УКЗ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 . Службове посвідчення, жетон та табельну зброю ОСОБА_1 нібито приховав на території м.  Гуляйполе за вказівкою керівництва. Відповідач зазначає, що наказ на приховання табельної вогнепальної зброї позивач не отримував, ОСОБА_1 будь-які питання щодо виїзду не погоджував. З 11.03.2022 до 15.03.2022 позивач перебував у м.  Львів, однак для реєстрації до ГУНП у Львівській області не прибув. Лише 15.03.2022 був облікований у ГУНП у Львівській області, 16.03.2022 виїхав до Запоріжжя, 17.03.2022 був зупинений на блок-посту у м.  Дніпро, 18.03.2022 позивача було супроводжено до ГУНП в Запорізькій області. 18.03.2022 було передано Запорізькому управлінню ДВП НПУ табельну вогнепальну зброю позивача. Таким чином, неприбуття в установлену дату - 15.03.2022 до служби, залишення зброї без нагляду та передача її іншій особі тощо, на думку відповідача, призвели до грубих порушень з боку позивача Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018, Наказу №190 від 10.03.2022, Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю та відповідно застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Водночас відповідач звертає увагу і на те, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен врахувати, закопам: тяжкість проступку, обставини за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, про, на думку відповідача, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Позивач, його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечують, просять залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.  
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 31 липня 2006 року ОСОБА_1 розпочав службу в органах внутрішніх справ України. 
У 2015 році підрозділи міліції реформовано у підрозділи Національної поліції України.
25.04.2019 позивача призначено на посаду начальника конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби ГУНП в Запорізькій області в спеціальному званні поліцейського старший сержант поліції (0086060).
15.03.2022 до керівника ГУНП в Запорізькій області надійшла доповідна записка начальника управління – начальника ВПН УКЗ ГУНП в Запорізькій області, у якій зазначено, що начальник конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби ГУНП в Запорізькій області, спеціальне звання старший сержант поліції, жетон 0086060 - ОСОБА_1 без поважних причин не прибув до ГУНП в Запорізькій області для несення служби.
За даним фактом, наказом ГУНП в Запорізькій області від 16.03.2022 за №258 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» призначено службове розслідування.
В ході службового розслідування встановлено порушення з боку начальника конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби ГУНП в Запорізькій області, спеціальне звання старший сержант поліції, ОСОБА_1 вимог п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбаченої ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п.1 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, п.п.1, 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», а також пп.2 п.6 та пп.6 п.10 розділу І, п.1 розділу IV Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженою наказом МВС України від 01.02.2016 №70, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 17.02.2016 за №250/28380, що виразилось у неприбутті 15.03.2022 до ГУНП в Запорізькій області для подальшого несення служби, перебування з 11.03.2022 до 15.03.2022 у м.  Львів без реєстрації в ГУНП у Львівській області (в найближчому органі поліції), залишені 08.03.2022 без нагляду у м.  Гуляйполе закріпленої за ним табельної вогнепальної зброї «ПМ» ЛС №7197, 1979 року.
За результатами проведення службового розслідування, 23.03.2022 складений висновок за вих. №5/01/35-2022, відповідно до якого дисциплінарна комісія вважає за доцільне до начальника конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 25.03.2022 №311 «Про застосування дисциплінарних стягнень» наказано застосувати до начальника конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
26.03.2022 Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області видано наказ №179 о/с «По особовому складу», яким відповідно Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0086060), начальника конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби ГУНП, з 26.03.2022.
Правомірність наказів відповідача від 25.03.2022 №311 та від 26.03.2022 №179о/с є предметом судового розгляду у даній справі.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд зазначає таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIIIЗа приписами статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Стаття 3 Закону №580-VIII визначає, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Частина 3 ст. 11 Закону №580-VIII вказує, що рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.
За визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно із частинами 1, 2 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Частини 1 та 2 ст. 19 Закону №580-VIII встановлює, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений  Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII  (далі - Дисциплінарний статут).
Частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
За приписами ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до частин 1 - 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому (далі - Порядок №893), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
На виконання п. 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити:
наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;
наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;
ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;
обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;
відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
вид і розмір заподіяної шкоди;
причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Згідно п. 1 Розділу VII Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.
Як встановлено вище, підставою для проведення службового розслідування слугувала доповідна записка начальника управління – начальника ВПН УКЗ ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_2 , у якій зазначено, що начальник конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби ГУ НП в Запорізькій області старший сержант поліції ОСОБА_1 без поважної причини не прибув до ГУ НП в Запорізькій області для несення служби.
Відповідно до висновку службового розслідування від 23.03.2022 відповідачем встановлено наявність фактів:
- залишення позивачем 08.03.2022 без нагляду у м.  Гуляйполе закріпленої за ним табельної вогнепальної зброї «ПМ» ЛС №7197, 1979 року;
- перебування позивачем з 11.03.2022 до 15.03.2022 у м.  Львів без реєстрації в ГУНП у Львівській області (в найближчому органі поліції);
- неприбуття позивача на службу 15.03.2022 у м  .Запоріжжя.
До вказаних висновків відповідач дійшов, зокрема, за результатами опитування ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , командира взводу №1 роти конвойної служби ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , командира РКС ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , командира взводу №4 РКС ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , начальника УГІ ГУНП в Запорізькій області Дворецьої О.М., заступника начальника УКЗ – начальника ВК ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_8 , начальника УКЗ ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_3 .
У висновку службового розслідування від 23.03.2022 відповідач зазначив, що аналізом зібраних у ході службового розслідування матеріалів у їх сукупності встановлено, що начальника конвою відділення №1 взводу №4 роти конвойної служби ГУНП в Запорізькій області старший сержант поліції ОСОБА_1 , ігноруючи вимоги наказів МВС України та Національної поліції України, 15.03.2022 до ГУНП в Запорізькій області не прибув, а навпаки з 11.03.2022 до 15.03.2022 знаходився у м. Львів без реєстрації в ГУНП у Львівській області (а найближчому органі поліції), тільки 16.03.2022 виїхав з м. Львів до м. Запоріжжя, а 17.03.2022 був зупинений на блокпості у м. Дніпро де відмовився підписувати зобов`язання щодо прибуття до ГУНП в Запорізькій області. Крім того 08.03.2022, виїжджаючи з м. Гуляйполе, ОСОБА_1 залишив без нагляду закріплену за ним табельну вогнепальну зброю «ПМ» ЛМ №7197, 1979 року.
Своїми діями сержант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбаченої ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, п.п. 1, 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», а також пп. 2 п. 6 та пп .6 п. 10 розділу І, п. 1 розділу IV Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженою наказом МВС України від 01.02.2016 №70, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 17.02.2016 за №250/28380.
Причинами та умовами, що сприяли скоєнню виявлених у ході службового розслідування порушень, стали особиста недисциплінованість ОСОБА_1 , ігнорування ним вимог чинного законодавства України, наказів Національної поліції  та МВС України.
Натомість, як вбачається зі слів позивача, не спростовано відповідачем, на початок воєнної агресії РФ проти України – 24.02.2022, він ніс службу у ВП №4 (м.Оріхів) Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області. У зв`язку з введенням в країні воєнного стану, увесь особовий склад органів та підрозділів ГУНП в Запорізькій області було зібрано по сигналу «Бойова тривога» та позивач отримав у черговій частині табельну вогнепальну зброю, з якою продовжив нести службу по охороні громадської безпеки та порядку на території м.Оріхів. Проте, через добу особовий склад було зібрано та начальник відділення поліції повідомив, що вони можуть евакуюватися та нести службу у м.Запоріжжя або продовжувати працювати за місцем свого мешкання, видану зброю було зібрано. Оскільки домівка позивача знаходиться у м.Гуляйполе, він прийняв рішення повернутися ближче до сім`ї та продовжувати нести службу за місцем свого проживання. 
25.02.2022 за допомогою телефонного зв`язку з ним зв`язався безпосередній керівник – ОСОБА_9 та надав наказ прибути до ВП №4 (м.Оріхів) для отримання табельної вогнепальної зброї (пістолет «ПМ» та 16 набоїв до нього, розміщених у 2-х магазинах) і повернутися до місця свого проживання для подальшого несення служби на території м.  Гуляйполе Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області. 26.02.2022 позивач приступив до постійного несення служби, де начальником відділення було розроблено та доведено особовому складу графік чергування. Позивач стверджує, що на той час, частина Запорізької області, в тому числі, м. Гуляйполе вже потрапило під масовий обстріл військами РФ (артилерією та мінометами), на вказаних територіях вже не працювала ані мережа інтернет, ані стільниковий зв`язок, було вимкнено світло.
Позивач стверджує, що у вечері 03.03.2022 він прибув на службу, проте районне відділення поліції було зачинено, жодного працівника в ньому не знаходилося, ніяких розпоряджень чи наказів керівництво району та керівництво області особовому складу не надавало. Кожен поліцейський, з виданою йому зброєю, залишився на одинці та повинен був приймати рішення на свій розсуд. Представник відповідача проти зазначених позивачем обставин не навів вмотивованих заперечень. 
Враховуючи загострення ситуації, наростаючий страх близьких родичів, позивач та його дружина прийняли рішення евакуювати дітей з місця, де велись масштабні обстріли та була загроза захоплення міста військовими рф. Так, 08.03.2022 позивач був змушений сховати табельну вогнепальну зброю разом з набоями та магазинами, оскільки йому не було куди її здавати, а перевозити з собою було небезпечно. 
Позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції зазначив, що він не володів достатньою інформацією про загальну ситуацію в країні, ніякого протоколу щодо поводження в даної ситуації не існувало, ніяких наказів та розпоряджень від керівництва не поступало, у зв`язку з чим він вирішив поїхати з міста Гуляйполе з метою порятунку родини - дружини та двох дітей 2009 та 2018 року народження. 
Так, підпунктом 2 пункту 6 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженою наказом МВС України від 01.02.2016 №70, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 17.02.2016 за №250/2838 (далі Інструкція) передбачено, що поліцейський, за яким закріплена вогнепальна зброя, зобов`язаний забезпечити зберігання зброї і підтримувати її у справному та змащеному стані, пп.6 п.10 встановлено категоричну заборону залишення зброї без нагляду, а також можливості її передання іншим особам.
Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що вказаною Інструкцією не встановлені правила поводження зі зброєю при оголошені воєнного стану та не затверджено протокол необхідних дій при критичних ситуаціях, викликаних військовою агресією іншої країни.
Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх без винятку поліцейських центрального органу управління поліції, його територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах (далі - орган поліції), державних установ (далі - установа), навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - заклад).
Пунктом 3 розділу І встановлено, що забезпечення особистої безпеки поліцейськими при поводженні зі зброєю є складовою частиною службової діяльності органів (закладів, установ) поліції і здійснюється під час, зокрема отримання і здачі зброї в черговій частині органу (закладу, установи) поліції.
Поліцейський, за яким закріплена вогнепальна зброя, зобов`язаний  знати та точно виконувати вимоги, встановлені цією Інструкцією, отримавши вогнепальну зброю та боєприпаси, діяти відповідно до вимог, передбачених  розділами III,  цієї Інструкції, здати зброю і боєприпаси до чергової частини органу (закладу, установи) поліції негайно після виконання службових обов`язків. У разі неможливості своєчасного прибуття до органу (закладу, установи) поліції повідомити про це безпосереднього керівника і далі діяти за його наказом (пп.1,3,5 п.6 розділу І).
Розділом ІІІ Інструкції встановлено порядок здачі вогнепальної зброї і боєприпасів.  
Вогнепальна зброя і боєприпаси після виконання службових обов`язків або в разі відсутності потреби негайно здаються на зберігання до чергової частини органу (закладу, установи) поліції.
Про необхідність здачі зброї та боєприпасів поліцейськими керівник (заступник керівника, уповноважена особа від керівництва) органу (закладу, установи) поліції повідомляє оперативного чергового, який їх приймає.
З дозволу оперативного чергового під контролем керівника (заступника керівника, уповноваженої особи від керівництва) органу (закладу, установи) поліції поліцейські по одному заходять до спеціально обладнаної кімнати чергової частини для здачі зброї та боєприпасів, проводять розряджання зброї і здають її та боєприпаси оперативному черговому.
При прийманні від поліцейського вогнепальної зброї і боєприпасів оперативний черговий звіряє їх номери і кількість, візуально перевіряє їх стан (змащення), розкладає по встановлених для зберігання шафах та місцях і повертає картку-замісник.
Про факти втрати (затримки із здачею) вогнепальної зброї і боєприпасів поліцейськими оперативний черговий доповідає в установленому порядку керівнику (заступнику керівника, уповноваженій особі від керівництва) органу (закладу, установи) поліції і далі діє за його вказівкою відповідно до законодавства.
Під час судового розгляду справи встановлено, що на час прийняття позивачем рішення щодо залишення м. Гуляйполе – 08.03.2022 поліцейське відділення вже декілька днів не працювало, чергового та керівника на місці не знаходилося, ніяких наказів до особового складу не доводилося, тобто позивач фізично не міг виконати вимоги зазначеної Інструкції, та не знав як йому діяти взагалі, тому був змушений діяти на власний розсуд.
Також не заперечується учасниками справи, що до 15.03.2022 жоден із керівників позивача не склав доповідну записку чи рапорт про втрату наданої позивачу вогнепальної зброї.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних доказів порушення з боку позивача вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженою наказом МВС України від 01.02.2016 №70, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 17.02.2016 за №250/2838.
Стосовно факту перебування позивача з 11.03.2022 до 15.03.2022 у м. Львів без реєстрації в ГУНП у Львівській області (в найближчому органі поліції), суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Наказом Національної поліції України №190 від 10.03.2022 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» (п.1 наказу) визначено: поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме: 
-          поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проживання служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);
-          поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;
-          поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).
На період дії воєнного стану підпорядкувати поліцейських, визначених пунктом 1 цього наказу, керівникам територіальних органів поліції на території обслуговування яких перебувають указані поліцейські.
Як вбачається з тексту зазначеного наказу, позивач у справі підпадає під дію пункту 1, а саме: як поліцейський, який виховує одного або більше дітей віком до 18 років, тому він повинен був прибути протягом однієї доби до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, його, відповідно повинні були підпорядкувати на території обслуговування, в якій він перебував. 
За поясненнями позивача слідує, що після того як він дізнався про прийняття вказаного наказу (з телефонної розмови між ним та своїм керівником), він 15.03.2022 пішов до Львівського відділення поліції, де на виконання п.3 вказаного наказу, його зареєстрували та повідомили про зобов`язання протягом доби прибути до органу поліції за місцем несення служби, тобто до м. Запоріжжя. 
Суд першої інстанції правильно акцентував увагу на тому, що ані в ГУНП у Львівській області, ані в ГУНП у Запорізькій області позивачу не повідомили про його право залишитися поруч з родиною у Львівській області та нести службу за місцем знаходження. Крім того, позивача зобов`язали діяти, не враховуючи той факт, що він має привілеї, встановлені п.1 вказаного наказу, та в подальшому висунуто звинувачення в невиконанні пунктів 1 та 3 наказу №190 від 10.03.2022. 
Допитана в суді апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_10 підтвердила  в своїх показаннях обставини, викладені в наявних в матеріалах службового розслідування поясненнях. Так, свідок повідомила, що в телефонній розмові 11.03.2022 вона довела позивачу зміст наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 та передала вимогу керівництва про необхідність у найкоротший термін повернутись до м. Запоріжжя.
Виходячи з наявних у справі доказів, пояснень позивача, представника відповідача та показань допитаного в суді свідка, суд апеляційної інстанції встановив факт обізнаності позивача 11.03.2022 про необхідність у найкоротший термін повернутися до м.  Запоріжжя для подальшого несення служби. При цьому, враховуючи його віддаленість територіально від місця несення служби, усним  розпорядженням  позивачу погоджено  строк  повернутися до м.  Запоріжжя до 15.03.2022. 
За встановлених у справі обставин, а також приймаючи до уваги, що поняття «найкоротший термін» є невизначеним у часі, позивачу не може ставить в провину як невиконання без поважних причин пунктів 1 та 3 наказу №190 від 10.03.2022 невиконання усної домовленості щодо повернення у м.  Запоріжжя до 15.03.2022.
Крім того, суд звертає увагу, що невиконання позивачем приписів наказу №190 від 10.03.2022 обумовлено не його умисними протиправними діями, а фактичною ситуацією, що склалась внаслідок військової агресії рф, відсутністю визначення на законодавчому рівні до того часу чітких дій поліцейських на період  дії воєнного стану, що надало  можливість позивачу діяти на власний розсуд і, відповідно, не може бути розцінене як грубе порушення службової дисципліни.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що дисціплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції застосовано до позивача необґрунтовано, а отже оскаржувані накази не відповідають критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.2 КАС України), у зв`язку з чим є протиправними і підлягають скасуванню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області – залишити без задоволення.  
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року у справі №280/3240/22 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко