УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2023 року
м. Київ
справа № 215/4973/20
провадження № 51-3941 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4  на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року,
встановив:
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок районного суду залишено без зміни.
Засуджена ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від        25 червня 2021 року стосовно неї. 
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30 січня                 2023 року, касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4  було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 427 КПК України та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
Також засудженій було роз`яснено, що в разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
Копія ухвали була надіслана засудженій та отримана нею згідно розписки, наданої ДУ «Торецька виправна колонія (№2)», 16 лютого 2023 року.
У межах строку на усунення недоліків, засуджена ОСОБА_4  повторно звернулася до суду із касаційною скаргою, проте недоліки, на які їй наголошував суд касаційної інстанції у своїй ухвалі, в повному обсязі не усунула.
Як вже зазначав касаційний суд, відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, що подає скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, і які, на її думку, були допущенні судом при винесенні судового рішення, і навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому, Верховний Суд в своїй ухвалі від 30 січня 2023 року про залишення касаційної скарги засудженої  ОСОБА_4  без руху, звертав увагу останньої на те, що обґрунтування вимог нею було викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень  ч. 1 ст. 438 КПК України. Належного вмотивування своїм доводам щодо необхідності перекваліфікації її дій з ч. 1 ст. 309 КК України  на ч. 1 ст. 307 КК України засуджена не наводила. До того ж у поданій касаційній скарзізасуджена взагалі не вказувала, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок районного суду за апеляційною скаргою прокурора. Крім того, всупереч  положеннями ч. 1 ст. 29 КПК України її касаційна скарга була викладена російською мовою. Також прохальна частина касаційної скарги засудженої не відповідала вимогам ст. 436 КПК України.Водночас всупереч ч. 3 ст. 427 КПК України зі змісту касаційної скарги засудженої  не вбачалося, чи бажала вона  брати участь у касаційному розгляді. 
Однак, в порушення наведених вимог кримінального процесуального закону та вказівок Верховного Суду, засуджена  ОСОБА_4  у повторно поданій касаційній скарзі недоліки касаційної скарги у повному обсязі не усунула.
Як убачається зі змісту нової касаційної скарги,  не погоджуючись з постановленими щодо неї судовими рішеннями, засуджена ОСОБА_4 , зокрема, вказує на необгрунтованність висновків суду першої та апеляційної інстанцій про наявність у неї умислу на збут наркотичного засобу. Водночас вона зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на порушення, допущені, на її думку, в цій частині судом першої інстанції, та не усунув їх. Тому вважає, що рішення вищевказаних судів необхідно скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд та ухвалити рішення, які відповідатимуть вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
При цьому, у поданій скарзі, засуджена повторно не вказує, в чому незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на її думку, було допущено цим судом, які доводи апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив. 
Таким чином, засудженою не усунуто в повному обсязі в установлений строк недоліки касаційної скарги, залишеної без руху. 
Оскільки в установлений строк засудженою не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то її скарга підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4  на вирок Тернівського районного суду                м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року, разом з доданими до неї матеріалами, повернути  особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                               ОСОБА_3