УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/4891/21 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П. 
Категорія 82 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №279/4891/21 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» та Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним договору споживчого кредитування, вчиненого під впливом помилки,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_2 ,
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П. у м.Коростені,
в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» (далі – ТзОВ «Сімпл Мані») та Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке в наступному змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк») (далі - АТ «Сенс Банк»). Просила визнати недійсним із моменту укладення кредитний договір від 06 травня 2019 року №SM-00030669, укладений між ТзОВ «Сімпл Мані» та нею, з поверненням сторін договору в становище, що існувало до вчинення цього правочину; визнати недійсним договір відступлення права вимоги щодо заборгованості, укладений 30 вересня 2019 року між ТзОВ «Сімпл Мані» та АТ «Альфа-Банк», з поверненням сторін договору в становище, що існувало до вчинення цього правочину.
Позов обґрунтовувала тим, що 06 травня 2019 року між нею та ТзОВ «Сімпл Мані» укладений договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SM-00030669, за умовами якого вона отримала кредит у сумі 40 000 грн. із кінцевим терміном повернення 06 травня 2020 року включно. Наполягає на тому, що вказаний вище договір укладений з порушенням її прав, як споживача, оскільки під час вивчення нею документів не був присутній сурдоперекладач. Вона не може розмовляти (відсутній слух (глухоніма)), а їй не були роз`яснені істотні умови договору, що стало причиною прийняття нею помилкового рішення щодо власної спроможності виконати умови договору та сплатити кредит. Всупереч вимог ст.ст.11,21 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.1056-1 ЦК України щодо неї порушений принцип рівності сторін, обмежено її право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію (про умови зменшення та збільшення процентної ставки, оскільки кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника; про максимальний розмір збільшення процентної ставки; про відповідальність кредитора; про умови припинення договору). Зазначені нею умови є істотними, без яких кредитний договір укладеним бути не може. Отже, не розуміючи внаслідок своєї інвалідності та малограмотності істотних умов кредитного договору, вона припустилася помилки щодо своєї спроможності сплачувати кредит і помилково надала згоду на його підписання. З огляду на її фізичний стан - інвалідність зі слуху, у випадку підписання нею договору споживчого кредиту вона потребувала сторонньої допомоги - роз`яснення його змісту сурдоперекладачем. Як наслідок недійсності договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту є недійсність договору факторингу, укладеного 30 вересня 2019 року між ТзОВ «Сімпл Мані» та «АТ «Альфа-Банк».

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що під час укладення договору ОСОБА_1 не були роз`яснені її права і обов`язки за цим договором, оскільки був відсутній сурдоперекладач. Позивач є інвалідом зі слуху і при вчиненні юридично значимих дій потребує допомоги сторонніх осіб. Окрім цього, суд не дав оцінку посиланню ОСОБА_1 у позовній заяві на частину другу ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також суд не взяв до уваги докази, що свідчать про хронічну глухоту ОСОБА_1 – інвалідність із дитинства (копії посвідчення інваліда 3-ої групи, заключення ЛКК Коростенської міської поліклініки; свідчень самої позивача, а також сурдоперекладача у судовому засіданні). Суд порушив ст.75 ЦПК України, оскільки у рішенні немає даних про сурдоперекладача, яка офіційно брала участь у слуханні справи і є учасником судового процесу. Під час оцінки доказів суд не звернув уваги, що через особливості сприйняття глухонімі особи мають порушення розуміння і вживання граматичних засобів мови і через особливості сприйняття не здатні осягнути багатьох спеціальних термінів, а тому при вчиненні правочину з фізичною особою з вадами слуху участь перекладача жестової мови (сурдоперекладача) зумовлена необхідністю встановлення волевиявлення такої фізичної особи, встановлення відсутності примусу, а також відсутності у особи заперечень щодо кожної з умов правочину, встановлення дійсних намірів та розуміння значення умов правочину та його правових наслідків. Підписи ОСОБА_1 у кредитному договорі не спростовують вчинення нею правочину під впливом помилки, а «розуміння» нею при цьому істотних умов договору є припущенням, а не доведеним фактом. Вважає, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору не були роз`ясненні його істотні умови, що стало причиною прийняття нею помилкового рішення на вчинення цього правочину, що є підставою для його скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Альфа-Банк», яке внаступному змінило назву на АТ «Сенс Банк», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що твердження позивача про те, що їй не була надана необхідна інформація щодо кредитування не відповідає дійсності. Графік платежів є додатком №1 до кредитного договору. Підписанням кредитного договору позивач підтвердила ознайомлення, розуміння та згоду з графіком платежів, а також те, що один примірник графіка платежів вона отримала. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на законодавство, що не регулює спірних правовідносин, оскільки з 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який є спеціальним законом. Окрім того, перед укладенням кредитного договору позивач підписала та отримала паспорт споживчого кредитування, який містить усю інформацію, передбачену частиною третьою ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», що підтверджується її підписом про отримання на відповідному документі. Отже, твердження позивача про обман її зі сторони кредитодавця або щодо не надання кредитодавцем повної інформації клієнту спростовуються, адже зі сторони банку повністю дотримана процедура кредитування споживача, форма правочину та надання всієї необхідної інформації. Зміст позовної заяви не передбачає обґрунтувань, що, на думку позивача, є підставою для визнання договору факторингу недійсним. У такі ситуації неможливо спростувати доводи позивача, оскільки вони відсутні та ЦК України не передбачає такого обмеження, як неможливість укладення договору факторингу по зобов`язанням фізичної особи.

       ТзОВ «Сімпл Мані» відзиву на апеляційну скаргу не подало. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року додаткові обґрунтування апеляційної скарги повернуті представнику позивача у відповідності до ст.364 ЦПК України з тих підстав, що поданні після закінчення строку на апеляційне оскарження.

При розгляді справи, одним із учасників якої є особа з порушенням слуху, ухвалою апеляційного суду допущена до участі перекладач жестової мови Коростенської територіальної організації УТОГ Яненко Валентина Іллівна, яка володіє технікою спілкування з глухонімими та кваліфікація якої підтверджена копією посвідчення №112-19, яке видане Житомирською обласною організацією Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» (а.с.72). Перекладачу роз`яснені її права та обов`язки, остання під розписку попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад і за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків, приведена до присяги. Підписані перекладачем текст присяги та розписка приєднані до справи. 

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Позивач пояснила, що звернулася до банка за кредитом через потребу в коштах. Відвідала банк не одна, а у супроводі особи, яка володіє жестовою мовою (його батьки також глухонімі). За роз`ясненнями істотних умов кредитного договору до банка у письмовій формі вона не зверталася та таких від працівників кредитодавця не вимагала. Просто підписала документи, які їй надали. Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що під час розгляду справи по суті суд першої інстанції не дослідив питання призначення судової психологічної експертизи, хоча у прохальній частині позовної заяви першою вимогою було її проведення, а у долученому клопотанні обґрунтована необхідність проведення експертизи. Незважаючи на це, суд у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи відмовив та у рішенні відсутні аргументи щодо відсутності необхідності у проведенні такої експертизи, чим не дотримані положення ст.ст.13,89 ЦПК України. Отже, не досліджене у повному обсязі питання розуміння ОСОБА_1 сутності вчиненого нею правочину внаслідок своєї інвалідності та малограмотності.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк», який змінив найменування з АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав та просить у її задоволені відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. При цьому пояснив, що позивач із власної волі звернулася до кредитодавця, жодним чином не була позбавлена волевиявлення у договірних відносинах, їй вся інформація про умови кредитування була надана у повному обсязі у відповідності до положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому зараз заявляти про те, що вона тоді чогось не розуміла недоречно. Якщо позивач чомусь і помилялася, то лише із власного недбальства. Кредитодавець не міг відмовити позивачу в наданні послуг кредитування з причин її фізичних вад, адже це могло б обмежити її у рівності прав. Кредитодавець не може обмежувати цивільну дієздатність особи. У свою чергу позивач могла відмовитися від укладення кредитного договору і її ніхто в цьому не заважав. Кредитодавцю не було відомо про те, що позивач чогось не розуміла, чи в чомусь помилялася, як перед укладенням так і безпосередньо при укладенні кредитного договору. Позивач не визнана судовим рішенням обмежено дієздатною або недієздатною. Коли отримувала кредит – все розуміла, коли настала пора позичені кошти віддавати – шукає шляхи ухилитися. Це вже не перша спроба визнати кредитний договір у судовому порядку недійсним.

Представник ТзОВ «Сімпл Мані» до суду з`явився. Юридична особа клопотання про відкладення розгляду справи не спрямовувала. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.272 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 06 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SM-00030669, за умовам якого позивачу наданий кредит у сумі 40 000 грн. із строком повернення 06 травня 2022 року (а.с.50). Графік платежів, який оформлений додатком №1 до договору, є невід`ємною частиною договору. Сторони не заперечують тієї обставини, що договір та додаток №1 до договору (графік платежів) підписані позичальником ОСОБА_1 особисто. 

У п.10.15 вказаного вище договору прописано, що підписанням договору позичальник підтверджує отримання одного екземпляра цього договору. 

Договором факторингу від 30 вересня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» відступило Акціонерному товариству «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором від 06 травня 2019 року №SM-00030669 (а.с.54-63).

Відповідно до витягу з державного реєстру банків Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Заявляючи вимогу про визнання договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту недійсним, позивач (позичальник) посилається на те, що не розуміла істотних умов кредитного договору внаслідок своєї інвалідності та малограмотності та припустилася помилки щодо своєї спроможності сплачувати кредит та помилково надала згоду на його підписання.

За положеннями частини першої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя ст.203 ЦК України).

Статтею 229 ЦК України врегульовані правові наслідки правочину, який вчинений під впливом помилки. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно до ст.229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. 

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. 

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Закон України «Про споживче кредитування», який діє з 10 червня 2017 року, під договором про споживчий кредит розуміє вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

За положеннями ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», яка діяла у такій редакції на момент вчинення правочину, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обраного певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статі.

Інформація що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) сума кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку – відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Інформація про платежі, що надається споживачу кредитодавцем відповідно до частин другої та третьої цієї статті, обов`язково має включати базу розрахунку платежів (суму, на підставі якої робиться відповідний розрахунок, зокрема суму наданого кредиту, суму непогашеного кредиту тощо).

У разі якщо окремі умови надання споживчого кредиту, визначені у частинах другій та третій цієї статті, діятимуть протягом частини строку користування кредитом, кредитодавець повідомляє споживача про такі умови, строк їх дії та порядок інформування про їх зміну.

Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмові формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, викладається шрифтом одного розміру і типу та в одному форматі друку. За бажанням споживача зазначена інформація може бути надана йому на належному йому електронному носії інформації або електронною поштою. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем такої інформації, у тому числі шляхом її друкування шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону тощо. У разі укладення за бажанням споживача договору про споживчий кредит з використанням дистанційних каналів комунікації така інформація на паперовому чи іншому носії інформації тривалого використання надається споживач за його зверненням після укладення договору.

Кредитодавець на власний вибір розміщує для зацікавлених осіб у приміщеннях, де здійснюється обслуговування клієнтів, інформацію в письмовому вигляді про тарифи та умови, на яких він надає споживачу кредити, та\або розміщує таку інформацію на своєму офіційному веб-сайті.

На вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Це положення не застосовується, якщо кредитодавець на момент вимоги має підстави не продовжувати або не бажає продовжувати процес укладення договору про споживчий кредит із споживачем.

Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань  за таким договором.  Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджується у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Істотними умовами кредитного договору вважаться предмет договору (вид кредиту за способом його надання, розмір кредиту, валюта кредиту), умови щодо розміру процентів, типу процентної ставки, порядку сплати процентів, у випадку застосування змінюваної процентної ставки умови щодо порядку її обчислення та максимальний розмір збільшення процентної ставки за кредитом, строк повернення кредиту, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Інше може бути встановлено законом.

ОСОБА_4 є інвалідом із дитинства 3-ої групи, заключенням ЛКК Коростенської міської поліклініки у зв`язку з глухонімотою остання від проходження зовнішнього незалежного оцінювання звільнена, перебуває у шлюбі з 2008 року та на час одержання кредиту досягла майже віку 32 років.

Сторони не заперечують тих обставин, що ОСОБА_1 власноручно підписала інформацію про умови кредитування – повідомлення про умови кредитування за програмою «гаманець». ОСОБА_1 має навички читати та писати. Наявність практичних навиків (читати та писати) підтверджуються тим, що фізичні вади (глухонімота) не перешкодили їй прочитати та підписати позовну заяву в цій справі, а також довіреність від 26 червня 2020 року на уповноваження представляти її інтереси, яка посвідчена у нотаріальному порядку. Отже, підписавши власноруч інформацію про умови кредитування, позивач підтвердила, що кредитодавець ТзОВ «Сімпл Мані» до підписання договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту надавав їй в письмові формі інформацію про умови кредитування. Також позивач власноручно підписала паспорт споживчого кредиту, чим підтвердила отримання та ознайомлення із інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних нею умов кредитування. 

У матеріалах справи відсутні докази, що позивач письмово вимагала від кредитодавця пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. 

Отже, до підписання договору кредитодавець надав ОСОБА_1 повний обсяг інформації, яка є необхідною для підписання договору та передбачена Законом України «Про споживче кредитування». 

Відтак, до укладення договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту ОСОБА_1 претензій до кредитодавця з приводу надання інформації щодо умов кредитування не мала. Як пояснила позивач, вона добровільно підписала документи, які їй надали. ОСОБА_1 на час укладення оспорюваного договору досягла повноліття. Могла звернутися до кредитодавця до підписання договору про надання кредиту в будь-якій письмовій формі, якщо їй були незрозумілими істотні умови кредитного договору та вона потребувала допомоги кваліфікованого перекладача жестової мови, але таких дій не вчинила. Також позивач могла без наслідків для себе відмовитися від укладення кредитного договору, тобто була вільна вчиняти так, як відповідало її внутрішній волі. У матеріалах справи відсутні докази про визнання позивача судом обмежено дієздатною або недієздатною, а тому ОСОБА_5 , якщо і помилилася щодо істотних умов кредитного договору, то внаслідок власного недбальства, що не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним.

Окрім того, позивач була ознайомлена із графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, в якому прописано помісячно, яку суму вона має сплатити щомісяця та під яку процентну ставку отримує кредитні кошти, один екземпляр якого отримала.

Кредитодавець не мав права через фізичні вади (глухомінота) обмежити ОСОБА_1 у рівності прав щодо одержання кредиту та наданні послуг кредитування, адже такі дії могли бути розцінені як дискримінація.

Посилання в апеляційній скарзі на положення Закону України «Про захист прав споживачів» безпідставне, приймаючи до уваги, що оспорюваний договір укладений у 2019 року та з 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», норми якого регулюють спірні відносини. 

Питання призначення у справі судово-психологічної експертизи вирішено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального законодавства. Мотиви відмови у призначенні відповідної експертизи викладені в ухвалі від 29 листопада 2021 року, що дозволило суду першої інстанції їх не повторювати у рішенні суду.

Незазначення у рішенні суду про участь судоперекладача у розгляді справи не спростовує участі останньої, не є обов`язковою підставою для скасування рішення та не призвело до неправильного вирішення справи.

У позовній заяві відсутні підстави визнання договору факторингу недійсним. Зазначено про те, що недійсність договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту автоматично тягне недійсність договору факторингу. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.203,229 ЦК України, а тому договір факторингу не може бути визнаний недійсним.

Решта аргументів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовує та з огляду на вищевикладене додаткового правового обгрунтування не потребує.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії»).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 23 грудня 2022 року.