ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11509/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 січня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив стягнути з відповідача заробітну плату (середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі) за період з 30 травня 2020 року по день винесення рішення у даній справі або фактичного поновлення на роботі.     
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення у розмірі 1    988    232,16 грн. (один мільйон дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч двісті тридцять дві гривні шістнадцять копійок).
В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Офіс Генерального прокурора, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.     
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
12 липня 2022 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року зупинено апеляційне провадження у справі №640/11509/21 за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі № 440/4510/19.
          Постановою Верховного суду від 24 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року скасовано, а справу №  640/11509/21 направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
07 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із клопотанням про закриття апеляційного провадження. 
Клопотання мотивовано тим, що у підписанта апеляційної скарги - ОСОБА_2 немає на це повноважень. 
Колегія суддів не погоджується з припущеннями позивача та не вбачає підстав для задоволення його клопотання з огляду на наступне. 
Разом із апеляційною скаргою додано довіреність від 11.06.2021 року № 15/1/2-602-21, з якої вбачається, що Офіс Генерального прокурора уповноважив Лавро А.Г. представляти його інтереси, зокрема, в адміністративних судах. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року в адміністративній справі №440/4510/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) задоволено повністю: скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 22 жовтня 2019 року №1167ц; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та органів прокуратури України з 23 жовтня 2019 року; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2019 року по 29 травня 2020 року включно у загальній сумі 310    661,36 грн.  
Суд також допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та органів прокуратури України з 23 жовтня 2019 року та в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 43    204,56    грн.
У зв`язку із невиконанням вказаного судового рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.
На час звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час    затримки виконання    постанови  Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року в адміністративній справі №440/4510/19 позивач на роботі не поновлений.
Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав  постанову  Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року в адміністративній справі №440/4510/19 та на час розгляду справи не поновив    позивача на попередній роботі, а отже, повинен нести відповідальність у вигляді сплати середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, зазначає наступне.  
Частинами 1, 2  ст. 235 КЗпП України  передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.    7  ст. 235 КЗпП України).
Відповідно до п. 6 ч. 1  ст.244 КАС України  під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.
Згідно з ч. 1  ст. 370 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Пунктами 2, 3 ч.1  ст.371 КАС України  передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відповідно до ч.2  ст.372 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Відповідно до  ст.236 КЗпП України  у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі  статті 236 КЗпП України, належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати, що передує даті видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, Постановою Верховного суду від 29 листопада 2022 року у справі №440/4510/19 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішення питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року не підлягає задоволенню.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 3    ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1    ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст.  242,  308,  311,  315,  317,  322 КАС України, суд
          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.