ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року 

справа № 707/2130/22		
провадження № 22-ц/821/173/23		
категорія: 300000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І., 
суддів: Гончар Н. І., Карпенко О. В., 
секретаря - Мунтян К. С., 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач  -  ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - акціонерного товариства «Укрсиббанк», у складі: головуючого судді Бароніна Д. Б., повний текст рішення складено 22 листопада 2022 року, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст вимог заяви

16 вересня 2022 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника – адвоката Могилей С. В., звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що під час спільного проживання з відповідачем, перебування у шлюбі, ведення спільного господарства, за кошти спільного сімейного бюджету на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1286, подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було набуто жилий будинок, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . 
Придбання вищевказаного жилого будинку відбувалося частково за кошти отримані в кредит від AT «Укрсиббанк»». Між відповідачем та AT «Укрсиббанк», було укладено іпотечний договір № 1292 від 05 лютого 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А. І. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та про його поділ між ними не досягнуто згоди.
Враховуючи наведене, позивачка просила суд: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жилий будинок - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погребом - літ. «В», огорожею - №1, водоколонкою - № 2; виділити ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку - літ. «Б-І», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погребом - літ. «В», огорожею - № 1, водоколонкою - № 2; виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на 1/2 частину жилого будинку - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погребом - літ. «В», огорожею - № 1, водоколонкою - № 2; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на жилий будинок - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погребом - літ. «В», огорожею - № 1, водоколонкою - № 2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом даної справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, задоволено частково.
Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жилий будинок - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погребом - літ. «В», огорожею - № 1, водоколонкою - № 2.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину жилого будинку - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погребом - літ. «В», огорожею - № 1, водоколонкою - № 2.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину жилого будинку - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погребом - літ. «В», огорожею - № 1, водоколонкою - № 2.
Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на жилий будинок - літ. «Б-І», який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 91,8 кв.м., жилою площею - 70,9 кв.м., з надвірними спорудами: погребом - літ. «В», огорожею - № 1, водоколонкою - № 2.
Відмовлено у задоволенні іншої частини заявлених вимог.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 551 грн 50 коп.
Рішення мотивовано тим, що придбане сторонами під час шлюбу майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку ст. 70 СК України.
Вказаний будинок був придбаний в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та саме з метою покращення житлових умов сторін і їх дитини, тобто, будинок був придбаний в інтересах сім`ї, що підтверджується зібраними у справі доказами. 
Поділ між сторонами спірного житлового будинку шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 частку будинку не порушує прав сторін, а також норми статей 70 СК України та 372 ЦК України. Вказаний житловий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому обставинам справи відповідає переведення правого режиму спільної власності на цей житловий будинок із сумісної власності без визначення часток співвласників в часткову власність із визначенням часток у праві власності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі поданій, 22 грудня 2022 року, ОСОБА_2 , з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, порушено питання про скасування рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2022 року та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до нього про поділ майна подружжя. 
Мотиви апеляційної скарги зводяться до того, що скаржником для купівлі будинку, про поділ якого ставиться питання у приведеному позову, було отримано банківський кредит. А в послідуючому дві позики для його погашення. Дані обставини досліджувалися судом, однак не були належним чином оцінені в контексті того, що ОСОБА_2 самостійно сплачував кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості. Спірний будинок він вважає його особистою приватною власністю, оскільки набутий в період шлюбу за кошти, що належать йому особисто.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Могилей С. В. виклав свої заперечення щодо доводів апеляційної скарги, зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при його ухваленні з`ясовано всі обставини по справі, надано належну оцінку поданим сторонами доказам та прийнято законне рішення про те, що майно про поділ якого ставиться питання у позові придбане сторонами у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку ст. 70 СК України. 
В свою чергу доказів які б свідчили, що вищевказаний житловий будинок набувався, а банківський кредит сплачувався за кошти отримані у ОСОБА_4 , немає. Більше того, ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 лютого 2023 року по цивільній справі № 707/2724/22 позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів – залишено без розгляду з підстав надання стороною позивача відповідної заяви. Така недобросовісна поведінка ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дає підстави для сумнівів у реальності спору про стягнення боргу. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2022 року у вказаній справі. 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 призначено на 01 березня 2023 року на 15 год. 00 хв. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. В подальшому на 15 березня 2023 року на 12 год. 30 хв.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 17 серпня 2002 року Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 17 серпня 2002 року. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (а. с. 8).
Згідно з копією договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВЕЕ № 202971, укладеного 05 лютого 2007 року між ОСОБА_7 (далі - продавець) та ОСОБА_2 (далі - покупець) продавець продала, а покупець купив житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищевказаний договір купівлі-продажу будинку був посвідчений 05.02.2007 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1286.
У договорі вказано, що ціна продажу складає 103 020 грн, що становить еквівалент 20 400 доларів США. 42 420 грн покупець передав продавцю до підписання договору, а решту грошей в сумі 60 600 грн покупець зобов`язується сплатити не пізніше 05 лютого 2007 року (а. с. 9).
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 13 лютого 2007 року КП «Черкаське обласне об`єднане БТІ» за № 13557815, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 (а. с. 11).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 308035360 від 23 серпня 2022 року на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , накладено іпотечне обтяження згідно з договором від 05 лютого 2007 року, іпотекодержателем є АТ «Укрсиббанк». З вищевказаного витягу також вбачається, що колишньою назвою вулиці, на який розташований будинок, була АДРЕСА_1 (а. с. 12-13).
Згідно з записами у будинковій книзі для прописки громадян в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 був зареєстрований за вказаною адресою з 28 березня 2007 року, ОСОБА_8 – з 25 липня 2017 року, а ОСОБА_1   – з 30 жовтня 2018 року (а. с. 17-18).
05 березня 2007 року ОСОБА_2 в якості позичальника уклав договір про надання споживчого кредиту з АКІБ «Укрсиббанк». Відповідно до приведеного договору відповідач отримав кредит в сумі 12 000 доларів США із строком повернення не пізніше 04 лютого 2022 року, зі сплатою 12,30 % річних та можливістю перегляду розміру відсотків. Кредит надавався позичальнику як іпотечний кредит для його особистих потреб, а саме на іпотечний кредит (п. 1.4 договору) (а. с. 47-53).
05 лютого 2007 року ОСОБА_2 уклав з АКІБ «Укрсиббанк» договір банківського рахунку (а. с. 54-56)., а з ЗАТ СК «Український страховий альянс» - договір страхування конструкції нерухомості щодо спірного будинку (а. с. 62-63).
10 січня 2007 року ОСОБА_2 в якості позичальника уклав договір позики у простій письмовій формі з ОСОБА_5 , згідно з яким відповідач отримав у позику кошти в сумі 10 000 доларів США, яку він зобов`язується повернути до 10 січня 2016 року. Сума позики надавалася  під 10 % річних для придбання нерухомості, а саме: будинку АДРЕСА_1 (а. с. 64).
10 січня 2007 року ОСОБА_2 склав розписку про отримання від ОСОБА_5 вищевказаної суми коштів (а. с. 65).
21 квітня 2015 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_5 додаткову угоду до вищевказаного договору позики, в якій сторони продовжили термін дії договору позики на строк, що не перевищує сім років з моменту укладення даної додаткової угоди. При цьому, ОСОБА_5 зобов`язався надати відповідачу додатково 8 000 доларів США в якості позики з терміном повернення до 10 січня 2023 року (а. с. 66).
21 квітня 2015 року ОСОБА_2 склав розписку про отримання від ОСОБА_5 вищевказаної суми коштів в розмірі 8 000 доларів США. В розписці вказано, що відповідач отримав ці кошти на погашення заборгованості перед банком за придбаний будинок в іпотеку і відповідач зобов`язується працювати у ОСОБА_5 до моменту повернення суми боргу (а. с. 67).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 –  адвоката Могилей С. В., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2022 року в повній мірі відповідає приведеним вимогам закону.
Так, предметом даного спору є поділ майна, що є спільною власністю подружжя. 
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція ст. 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/1 5-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно, зокрема житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними, виходячи із засад рівності часток оскільки відповідачем не спростовано презумпції спільності спірного майна належними доказами, тоді як саме на нього покладено такий обов`язок, у зв`язку із запереченням проти задоволення позовних вимог, а тому суд прийшов до вмотивованого висновку визнавши за сторонами право власності по 1/2 частині приведеного житлового будинку з надвірними спорудами. При цьому, уточнивши вимогу позову, щодо «виділу частки» яка викладена у розумінні саме визначення за кожним із подружжя права власності на частку майна без виділу часток, правомірно відмовивши у задоволенні  приведеної вимоги в зазначеному формулюванні. 
В свою чергу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спірне майно не являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю, оскільки хоча і придбане за кредитні кошти отримані під час перебування у шлюбі, однак погашення кредитів здійснювалося виключно ОСОБА_2 не заслуговують на ґрунтовну увагу, оскільки вони були предметом дослідження у суді першої інстанції який мотивовано зазначив, що в силу норм ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України, позика чи кредит, які були отримані одним із подружжя для купівлі майна в інтересах сім`ї, не можуть вважатися коштами, що належать одному з подружжя особисто.
Крім того апеляційний суд зазначає, що заперечуючи вимоги позову відповідач ОСОБА_2 , який в даному апеляційному провадженні є скаржником, не скористався своїм процесуальним правом на подачу зустрічного позову про визнання спірного майна особистою власністю, що в свою чергу вказує на відсутність підстав для обґрунтування  наведених в апеляційній скарзі вимог. 
Вказані доводи не потребують додаткового правового аналізу, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
В свою чергу доказів придбання спірного майна в період шлюбу за особисті кошти скаржника, матеріали справи не містять.
Поданий ОСОБА_5 позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів, повернутий місцевим судом у справі № 707/2724/22, без розгляду за заявою безпосередньо сторони позивача, що відповідно до ст. 77 ЦПК України не може розцінювати як належний доказ на спростування презумпції спільності спірного майна.
Оскільки по справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про часткове  задоволення позову та поділив майно у обраний позивачкою спосіб.
За наведених обставин рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Що стосується судових витрат понесених скаржником то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий                                                                                                  Л. І. Василенко 

Судді:                                                                                                            Н. І. Гончар 

                                                                                                                      О. В. Карпенко