УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2023 року
м. Київ
справа № 134/642/22
провадження № 51-1567 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 , 
встановив:
За вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 листопада                   2022 року 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                    с. Городківка Крижопільського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ. АЙ-КООП», ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ. АЙ-КООП» на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в сумі 97480,81 грн. та моральну шкоду в сумі 4487,04 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 60000 грн. моральної шкоди та 855,50 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Відповідно до вироку суду, 8 лютого 2022 року близько 8 години 40 хвилин                  ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись зі швидкістю близько 20 км/год по                      вул. Благовіщенській в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області, поблизу місцевого кладовища, в порушення вимог п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, при здійсненні повороту праворуч на вул. Лесі Українки в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області не врахував дорожню обстановку, а саме те, що проїжджа частина знаходилася в слизькому стані, внаслідок чого автомобіль почало заносити та він виїхав на зустрічну смугу руху, де передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з лівою частиною автомобіля марки GEELY MR - 7151 А, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який рухався по вул. Лесі Українки в напрямку вул. Благовіщенська в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області під керуванням                          ОСОБА_4 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Вказані порушення ПДР, допущені водієм ОСОБА_5 , знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_4 .
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2023 року закрито провадження за апеляційною скаргою прокурора та задоволено апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 . Змінено вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2022 року та на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. В решті вирок суду залишено без змін.
Не погодившись з ухвалою апеляційного суду, потерпіла   ОСОБА_4 звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2023 року скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке. 
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має  бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі виду та розміру покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. 
Призначаючи ОСОБА_5  покарання, суд врахував, що ОСОБА_5 скоїв необережний тяжкий злочин, обставини та спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, наслідки скоєного, особу засудженого, який раніше не судимий, має постійне місце роботи, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, врахувавши висновок органу пробації, думку потерпілої ОСОБА_4 , яка наполягала на призначенні покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , в якій останній просив застосувати до нього ст. 75 КК,  врахував ті ж обставини, що й суд першої інстанції та додатково врахував, що згідно досудової доповіді виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі, бо не становить високої небезпеки для суспільства; посткримінальну поведінку ОСОБА_5 , яка засвідчує про його каяття, оскільки за час розгляду справи в апеляційному суді засуджений повністю відшкодував потерпілій шкоду та просив вибачення, дійшов висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді 3 років 6 місяців реального відбування є надто суворим та застосував положення ст. 75 КК, звільнив засудженого від призначеного основного покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Окрім цього, суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому  ОСОБА_5 покарання врахував позицію потерпілої, яку визнав важливою, однак не визначальною для призначення покарання, та дійшов висновку, що виправлення та перевиховання  ОСОБА_5  можливе без ізоляції від суспільства. З вказаних висновком погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Ухвала апеляційного суду умотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування ухвали Вінницького апеляційного суду, колегією суддів Верховного Суду не встановлено.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги потерпілої та копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 лютого                    2023 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                           ОСОБА_3