ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 р.	Справа № 520/24920/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.01.22 року по справі № 520/24920/21
          за позовом       Акціонерного товариства "Харківобленерго"  
          до       Державної податкової служби України              
          про скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Акціонерного товариства "Харківобленерго", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому просив суд:
- скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби  №4157/ІПК/99-00-21-03-02-06, 02.11.2021 р. 
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що на його думку, індивідуальна податкова консультацію Державної податкової служби  №4157/ІПК/99-00-21-03-02-06, 02.11.2021 р. є безпідставною, протиправною та такою, що порушує права платника податків. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 року адміністративний позов Акціонерного товариства "Харківобленерго" до Державної податкової служби України про скасування індивідуальної податкової консультації – задоволено.
Скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби за №4157/ІПК/99-00-21-03-02-06, 02.11.2021 р.
Зобов`язано Державну податкову службу України надати індивідуальну податкову консультацію Акціонерному товариству "Харківобленерго", з урахуванням висновків суду.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що індивідуальна податкова консультація (допомога контролюючого органу) надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту у межах їхньої компетенції з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.
У разі здійснення контролюючим органом заходів в порядку, передбаченому статтею 95 ПКУ, для погашення податкового боргу платника податків з податку на додану вартість, на рахунок платника податку в СЕА ПДВ відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПКУ можуть бути зараховані готівкові кошти, вилучені (отримані) контролюючим органом за рахунок здійснення заходів, передбачених статтею 95 ПКУ. У разі зарахування контролюючим органом таких готівкових коштів на рахунок платника податку в СЕА ПДВ, такі кошти згідно з пунктом 2001.3 статті 2001 ПКУ підлягають врахуванню при розрахунку реєстраційної суми такого платника у складі показника ХПопРах.
При цьому зарахування на рахунок платника податку в СЕА ПДВ інших коштів, стягнутих контролюючим органом в межах проведення заходів, регламентованих статтею 95 ПКУ, та, відповідно, врахування таких інших коштів при розрахунку реєстраційної суми платника податку, нормами ПКУ не передбачено.
Представник скаржника вважає, що відсутні підстави для спрямування стягнутих за інкасовими дорученнями коштів (крім вилучених готівкових коштів), про які зазначається платником податку у зверненні, на рахунок такого платника в СЕА ПДВ, як і для поповнення рахунку в СЕА ПДВ на суму коштів (крім вилучених готівкових коштів), що були раніше стягнуті контролюючим органом в порядку, визначеному статтею 95 ПКУ, з метою погашення податкового боргу платника податку.
На переконання представника відповідача, дана податкова консультація не суперечить нормам ПК У країни та не порушує право платника податків, таким чином не є протиправно, та не може бути скасованою.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, ПК України запроваджена система електронного адміністрування ПДВ, яка призначена для безперервного оперативного контролю формування важливої складової бюджету країни - податку на додану вартість.
Законом України від 16.01.2020 № 466-1X «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» до Кодексу було внесено ряд змін, у тому числі з метою усунення неузгодженостей у податковому законодавстві.
Одними з таких змін, які набули чинності з 23.05.2020, є норми щодо зарахування коштів на рахунок платника у СЕА ПДВ.
Отже, пункт 95.5 абзац перший викладений в новій редакції: 95.5. Вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою контролюючого органу до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків, а у разі погашення податкового боргу з податку на додану вартість за задекларованими до сплати податковими зобов`язаннями за періоди, починаючи з 1 липня 2015 року, визначеними платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, такі кошти вносяться на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі неможливості внесення зазначених коштів протягом того самого дня їх необхідно внести в банк наступного робочого дня. Забезпечення збереження зазначених коштів до моменту їх внесення в банк здійснюється відповідним контролюючим органом».
При цьому - у старій редакції цей абзац був ідентичний новому з олтгією ві вмінністю: він не містив вказівки щодо зарахування коштів на рахунок у СЕА ПДВ.
Також, представник позивача зазначає, що в інкасових дорученнях на стягнення коштів, склалених згідно до оскаржених рішень, замість електронного рахунку товариства у системі електронного адміністрування ПДВ. податковим органом було зазначено розрахунковий рахунок для зарахування ПДВ безпосередньо до бюджету, шо суперечить нормам Податкового кодексу України. «Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість», затвердженого постановою КМУ від 16.10.2014 № 569 та є порушенням прав позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 08.11.2021р. Акціонерне товариство «Харківобленерго» отримало індивідуальну податкову консультацію, яка зареєстрована в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій та розміщена на офіційному веб-сайті Державної податкової служби України, щодо вчинення дій податкового органу відповідно до ст.95 ПК України.
Необхідність звернення до Державної податкової служби України була зумовлена порушеннями відповідача п. 200і.4 ст. 200і ПК України, внаслідок чого товариство не має можливості реєструвати податкові накладні.
Позивач вважає, що вказана консультація підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає суті звернення товариства до податкового органу та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана податкова консультація містить лише цитування норм податкового законодавства із довільним тлумаченням податковим органом ст.95 та п. 200.4 ст. 200 ПК України, а отже суперечить нормам Закону. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.172 пункті 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Згідно з пунктами 52.1 - 52.3 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію, податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.
Відповідач, посилаючись на норми ПК України в наданій позивачу податковій консультації визначив, що у разі здійснення контролюючим органом заходів у порядку ст.95 ПК України, для погашення податкового боргу платника податків з податку на додану вартість, на рахунок платника податку в СЕА ПДВ, відповідно до п.95.5 ст.95 можуть бути зараховані лише готівкові кошти, вилучені (отримані) контролюючим органом за рахунок здійснення заходів, передбачених ст.95 ПК України.
Колегія суддів переглядаючи адміністративну спрау в межах доводів апеляційної скарги, зазначає наступне. 
Відповідно до п. 4 «Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість», затвердженого постановою КМУ від 16.10.2014 № 569 електронний рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ - це рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку.
Податковим кодексом України запроваджена система електронного адміністрування ПДВ (далі - СЕА ПДВ), яка призначена для безперервного оперативного контролю формування важливої складової бюджету країни - податку на додану вартість.
Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних не  узгодженостей у податковому законодавстві» до Кодексу було внесено ряд змін, у тому числі з метою усунення не  узгодженостей у податковому законодавстві.
Одними з таких змін, які набули чинності з 23.05.2020, є норми щодо зарахування коштів на рахунок платника у СЕА ПДВ.
Згідно з підп. а) п. 200.3 ст. 200 Кодексу у новій редакції під час розрахунку показника ПопРах враховується сума коштів, зокрема, вилучених та зарахованих контролюючим органом на рахунок платника податку у системі електронного адміністрування податку відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку.
Згідно з підп. г) п. 200.4 ст. 200 Кодексу у новій редакції на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти, вилучені контролюючим органом відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку.
У пункті 95.5 абзац перший викладений в новій редакції:
«95.5. Вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою контролюючого органу до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків, а у разі погашення податкового боргу з податку на додану вартість за задекларованими до сплати податковими зобов`язаннями за періоди, починаючи з 1 липня 2015 року, визначеними платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, такі кошти вносяться на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі неможливості внесення зазначених коштів протягом того самого дня їх необхідно внести в банк наступного робочого дня. Забезпечення збереження зазначених коштів до моменту їх внесення в банк здійснюється відповідним контролюючим органом».
При цьому - у старій редакції цей абзац був ідентичний новому з однією відмінністю: він не містив вказівки щодо зарахування коштів на рахунок у СЕА ПДВ.
Так, колегія суддів звертає увагу, що статтею 95 Кодексу «Продаж майна, що перебуває у податковій заставі» передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п. 95.1 Кодексу).
При цьому у ст. 95 передбачені такі види заходів щодо погашення податкового боргу:
- стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, та з рахунку у СЕА ПДВ за рішенням суду (п. 95.3 Кодексу);
- стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків за рішенням суду (п. 95.4 Кодексу);
- стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду (п. 95.5 Кодексу);
- продаж майна, яке перебуває у податковій заставі;
- стягнення з дебіторів платника податку, що мають податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків (п. 95.22 Кодексу).
Тобто статтею 95 передбачені заходи щодо стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому ст. 95 не містить жодних приписів щодо рахунку, на який спрямовуються стягнуті в результаті застосування заходів згідно зі ст. 95 коштів. Єдиним виключенням є п. 95.5 Кодексу в частині вилученої готівки, хоча цим пунктом регулюється не лише стягнення готівки, а і стягнення коштів з рахунків платника податку у банках.
Зважаючи на посилання у п. 200.3 ст. 200, підп. ґ) п. 200.4 ст. 200 Кодексу на ст. 95 Кодексу без будь-яких виключень, а також на той факт, шо загальні норми щодо погашення податкового боргу з ПДВ та спрямування стягнутих коштів у рахунок погашення податкового боргу з ПДВ встановлені ст. 200 Кодексу, тобто з використанням системи електронного адміністрування ПДВ (через електронний рахунок, відкритий платнику у СЕА ПДВ), у тому числі п. 200.3 ст. 200, підп. г) п. 200.4 ст. 200 Кодексу, до яких Законом № 466 і були внесені зміни з метою усунення логічних не  узгодженостей, всі кошти, стягнуті податковим органом згідно  ст. 95 Кодексу у рахунок погашення податкового боргу з ПДВ, повинні спрямовуватись на рахунок у СЕА ПДВ, звідки вони потраплять у бюджет.
Відповідно до п. 200.2 ст. 200 Кодексу платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для цього центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника.
Таким чином позивачу у Державній Казначейській службі України був відкритий рахунок UA468999980385119000000230028 у системі електронного адміністрування ПДВ, з якого відбувається сплата податку на додану вартість до бюджету.
Пункт 200.2 ст. 200 ПК України визначає, що розрахунки з бюджетом у системі електронного адміністрування податку на додану вартість здійснюються, крім випадку передбаченого абзацом другим пункту 87.1 ст. 87 цього Кодексу, який стосується лише податкового боргу, що виник до 01.07.2015.
З матеріалів справи, встановлено, що податковий орган протягом 2017-2021 р.р. примусово стягує зі всіх банківських рахунків позивача грошові кошти оминаючи електронний рахунок в СЕА ПДВ.
Загалом за період з 2017 по 2021 р.р. було стягнуто відповідно до ст.95 ПК України та не поповнено електронний рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ товариства - 158 830 278,57 грн. (сто п`ятдесят вісім мільйонів вісімсот тридцять тисяч двісті сімдесят вісім грн. 57 коп.)
Вказані кошти були стягнуті на підставі рішень відповідача прийнятих відповідно до п. 95.5 ст.95 Податкового кодексу України. 
Слід зазначити, що всі ці рішення податкового органу були скасовані судом та це підтверджується відповідними доказами, які додані до позову.
В інкасових дорученнях на стягнення коштів, складених згідно до оскаржених рішень, замість електронного рахунку товариства у системі електронного адміністрування ПДВ, податковим органом було зазначено  розрахунковий рахунок для зарахування ПДВ безпосередньо до бюджету, що суперечить нормам Податкового кодексу України, «Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість», затвердженого постановою КМУ від 16.10.2014 № 569 та є порушенням прав позивача.
Правова підстава зарахування вилучених контролюючим органом відповідно до статті 95 цього Кодексу грошових коштів на електронний рахунок в СЕА ПДВ визначена у підп. г) п. 200.4 ст. 200 ПК України.
Зокрема, підп. г) п. 200.4 ст. 200 ПК України, визначає: «На рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти, вилучені контролюючим органом відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку.
Колегія суддів вважає, що кошти повинні спрямовуватися на електронний рахунок у СЕА ПДВ AT «Харківобленерго», а вже звідти до бюджету, як це передбачено Кодексом та Порядком електронного адміністрування від 16.10.2014 № 569.
Проте, податковий орган зараховує на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ лише готівкові кошти, стягнуті в рахунок погашення податкового боргу відповідно до ст.95 ПК України. Натомість, стягнення коштів з розрахункових рахунків товариства здійснюється оминаючи електронний рахунок в СЕА ПДВ.
Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що згідно з підпунктом «г» пункту 2001.4 статті 2001 ПКУ на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються всі кошти, вилучені контролюючим органом відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з 1 липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, у тому числі готівкові кошти та кошти, стягнуті податковим органом з рахунків такого платника податків у банках з подальшим зарахуванням коштів до державного бюджету відповідно до ст. 200, 2001 ПКУ. Такі стягнуті кошти враховуються також у формулі відповідно до п.2001.3 статті ПКУ.
Відтак, надана відповідачем індивідуальна податкова консультація суперечить вимогам ПК України, оскільки вона є довільним тлумаченням податковим органом ст.95 та п. 200.4 ст. 200 ПК України та фактично змінює зміст означених правових норм, оскільки в п. 200.4 ст. 200 ПК України немає виключень щодо того яким чином здійснюється стягнення (вилучення) грошових коштів - через банківські установи з розрахункових рахунків товариства чи готівкою з каси. Вказаний пункт ПК України охоплює всі випадки погашення податкового боргу відповідно до ст.95 ГІК України в цілому.
За аналізом ст.ст. 52-53 ПК України можна зробити висновок, що індивідуальна податкова консультація (допомога контролюючого органу) надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта у межах їхньої компетенції з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана. 
При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.
Статтею 52 Податкового кодексу України передбачені обов`язкові вимоги щодо змісту податкової консультації та встановлено обов`язок контролюючих органів надавати податкові консультації з питань практичного застосування норм податкового законодавства, то відповідно платник податків має право на її отримання.
Ненадання такої консультації або надання неякісної та/або незаконної податкової консультації, податковий орган тим самим порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та відповідного блага, передбаченого пунктом 53.1 статті 53 Податкового кодексу України, у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності. Тобто, надана податкова консультація, яка містить цитати нормативно-правових актів, але ніяких висновків або рекомендацій щодо їх застосування не має, або незаконна податкова консультація, підлягає скасуванню.
У постанові від 20.05.2021 р. у справі №816/1241/18 Верховний Суд зазначив, що індивідуальна податкова консультація надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону при здійсненні ним господарської діяльності. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму закону, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.
Оскаржувана податкова консультація містить лише цитування норм податкового законодавства із довільним тлумаченням податковим органом ст.95 та п. 200.4 ст. 200 ПК України, а отже суперечить нормам Закону. 
Таким чином, колегія суддів дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що для належного та ефективного захисту порушеного права платника податків необхідно скасувати індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби за №4157/ІПК/99-00-21-03-02-06, 02.11.2021 р. та зобов`язати Держану податкову службу надати податкову консультацію Акціонерному товариству "Харківобленерго" з у рахуванням висновків суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 року по справі № 520/24920/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної податкової служби України  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/24920/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  19.01.2023 року