ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/113/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/4651/22 Категорія: на ухвалу 	Годік Л. С . 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 січня 2023 року                                                                                                     м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
заявник (скаржник) -  ОСОБА_2 ,
представник заявника - адвокат Слободянюк І.В.
заінтересована особа - Уманський районний відділ управління державної міграційної служби України в Черкаській області, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.12.2022 (суддя в суді першої інстанції Годік Л.С.) у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Уманський районний відділ управління державної міграційної служби України в Черкаській області про встановлення юридичного факту, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду із даною заявою, якою просила встановити, що заявником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сєверодонецьк Луганської області, для видачі паспорта громадянки України. 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.12.2022 відмовлено у відкритті провадження у даній справі з підстав того, що заявник просить встановити факт тотожності її особи, що суперечить вимогам ст. 315 ЦПК України.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вказано на те, що на час роз`яснення Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 та лист ВСУ від 01.01.2012, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, в Україні не було встановлено військовий стан, не було тимчасово переселених осіб, тимчасово окупованих територій, великої кількості зруйнованих державних установ в т.ч. архівів. Судом першої інстанції не враховано, що листом Управління державної міграційної служби України в Черкаській області їй відмовлено у видачі паспорта громадянина України та рекомендовано звернутися з заявою до суду про встановлення особи. Також заявник вказує, що наразі лише суд може захистити її права та інтереси. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.
Відмовляючи у відкритті провадження за заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 186 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства) виходив з того, що заявник просить встановити факт тотожності її особи, що суперечить вимогам ст. 315 ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду заявник просила встановити юридичний факт, що заявником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сєверодонецьк Луганської області, для видачі паспорта громадянки України.
Заяву обґрунтовувала тим, що вона, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянка України. Паспорт громадянки України отримала у 1997 році в м. Довжанськ (на той час Свердловськ) Луганської області,яке на даний час окуповане. У 2014 році вона змушена була покинути постійне місце проживання в Луганській області, довгий час проживала в м. Маріуполь, з 2015 року як тимчасово переміщена особа проживає в м. Умань.
Приблизно у 2009 році в м. Донецьк вона втратила свій паспорт, на її неодноразові звернення до різних структур Державної міграційної служби України їй відмовлено у видачі нового паспорту, оскільки її особу не встановлено. Основою причиною відсутності можливості підтвердження її особи є те, що вона проживала та отримувала паспорт громадянки України в містах, які на даний час тимчасово окуповані.
Вироком Калінінського районного суду м. Донецьк від 04.06.2010 її було засуджено до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Покарання вона відбувала в Приазовській виправній колонії №107 м. Маріуполь Донецької області з 13.07.2010 по 23.08.2011 року. Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 15.08.2011 її умовно-достроково звільнено.
Після відбування покарання заявниця переїхала у м. Сєвєродонецьк Луганської області, де зверталася із заявою до Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області про поновлення їй паспорта. Там було проведено перевірку її особи та 07.11.2018 року їй видано дублікат свідоцтва про народження, однак у видачі паспорта на той час було відмовлено, через необхідність додаткової перевірки.
На її звернення адміністрація Приазовської виправної колонії №107 м. Маріуполь Донецької області підтвердила факт відбування нею покарання, однак підтвердити її особу відмовилася, оскільки її особова справа знищена за минуванням строку зберігання.
На даний час м. Сєвєродонецьк Луганської області тимчасово окупований у зв`язку з чим вона позбавлена можливості отримати всі документи перевірки її особи.
Листом Управління державної міграційної служби України в Черкаській області у видачі паспорта громадянина України їй відмовлено та рекомендовано звернутися із заявою до суду про встановлення особи.
Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України».
Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.
Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302).
У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.
У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).
Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.
Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 366/474/19 та постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 755/16248/18.
У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»).
Отже необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви.
Згідно до вимог вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.
До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.
Відповідно до вищевказаних нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.
У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи).
При зверненні до суду разом із заявою про встановлення юридичного факту заявницею, зокрема, подано: копію повторного свідоцтва про народження (а.с.4) та копію інформаційного повідомлення за №7113-849/7113.1-20 від 29.10.2020 про відмову в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що дані, отримання з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявницею інформацію (а.с.7), тобто необхідні документи для звернення із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення у даній справі, крім того ОСОБА_2 у заяві просила допитати свідків.
Отже суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за заявою про встановлення особи, зазначених вище вимог закону не врахував та безпідставно послався на те, що судами не встановлюється тотожність особи. 
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що має місце у даному випадку.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.12.2022 у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Уманський районний відділ управління державної міграційної служби України в Черкаській області про встановлення юридичного факту- скасувати.
Матеріали даної справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 10.01.2023

Суддя-доповідач                        

Судді