ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/754/23 Справа № 183/53/21  Категорія 27 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 
на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022 року 
у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року АТ КБ “Приватбанк" звернулося до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 21 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 21 червня 2011 року.
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_1  взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 22 листопада 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 29 599,52 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, та яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк" відмовлено.
Заочне рішення мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 червня 2011 року, в той час як на підтвердження своїх позовних вимог посилається на докази, які підтверджують наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором № б/н. від 25 серпня 2016 року.
Не погодившись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідач особистим підписом засвідчив, що згодний з тим, що анкета-заява разом із “Умовами та Правилами надання банківських послуг”, а також “Тарифами” складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Факт заповнення анкети-заяви 21 червня 2011 року надає можливість відповідачеві будь-коли користуватися банківськими послугами. Висновок суду першої інстанції про ненадання доказів наявної заборгованості за договором від 21 червня 2011 року не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується випискою банка, яка свідчить, що відповідач активно використовував кредитні кошти з 2016 року. 
Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 21 червня 2011 року ОСОБА_1 підписав заяву № б/н на отримання кредитної карти «Універсальна». Проте, в заяві відсутні про встановлений розмір кредитного ліміту на картку, а також розмір базової процентної ставки по кредиту. Заява не містить розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів, а також нарахування процентів на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD», які відповідачем не підписані.
На підтвердження своїх позовних вимог Банк надав суду в якості доказу розрахунки заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 червня 2011 року, проведені позивачем станом на 30 вересня 2019 року та станом на 22 листопада 2020 року.
В той же час, суд звертає увагу, що розрахунок заборгованості за кредитом проведено за період, починаючи з 25 серпня 2016 року по 22 листопада 2020 року, не охоплюючи період з 21 червня 2011 року.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідки про видані кредитні картки та їх перевипуск, та виписки за договором, 25 серпня 2016 року ОСОБА_1 було відкрито стартовий картковий рахунок № НОМЕР_1 (кредитна кратка) зі строком дії до 08/19, яка 26 вересня 2016 року була перевипущена на картку № НОМЕР_2 , зі строком дії до 05/20.
При цьому, початковий кредитний ліміт в сумі 7 500,00 грн. банком був встановлений саме 25 серпня 2016 року на стартовий картковий рахунок № НОМЕР_1 (кредитну кратку) та 23 травня 2017 року був збільшений до 46 000 грн., та встановлений на перевипущену картку № НОМЕР_2 , та 06 липня 2018 року вже становив 0,00 грн.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості саме за кредитним договором № б/н від 21 червня 2011 року, на підтвердження чого надає докази, які свідчать про наявність заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за іншим кредитним договором № б/н від 25 серпня 2016 року.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанцій відповідає.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом положень ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, умови кредитування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин ч.1ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Звертаючись з даним позовом до суду, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 21 червня 2011 року відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, без зазначення карткового рахунку. Проте, кредитний ліміт у розмірі 7 500 грн. був встановлений саме на стартовий картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я відповідача 25 серпня 2016 року, тобто визначений за іншим кредитним договором. Доказів зворотнього матеріали справи не містять. 
Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав його недоведеності, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором № б/н від 21 червня 2011 року, матеріали справи не містять, суду першої та апеляційної інстанції не надані. 
Доводи апеляційної скарги про те, що підписуючи анкету-заяву, відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису відповідача, тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений із ними. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не позбавлений права почати використання кредитної картки у 2016 році на підставі підписаної анкети заяви у 2011 року, не спростовують наведених вище висновків суду та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк" - залишити без задоволення.
Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича
                       
                                                                               О.В. Лаченкова