ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року	Львів	Справа № 500/3601/22 пров. № А/857/17233/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,
          з участю секретаря судового засідання      Приступи Р.Л.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі № 500/3601/22 (головуюча суддя Мірінович У.А., м. Тернопіль, повний текст рішення складений 14 листопада 2022 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В :

           11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ), Тернопільського відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просила: 
          а) визнати протиправними дії Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 28.09.2022 (ВП № 47605150), винесену головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конопадою М.І., щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 6022,85 швейцарських франків та 182,00 грн;
          б) скасувати арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження: 16359772) від 13.09.2016, зареєстрований ОСОБА_2 (Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47605150, виданий 13.09.2016 державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)) Конопадою М.І.;
          в) скасувати арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 13263206), зареєстрований 19.11.2012 об 11:28:05 год. за № 13263205 реєстратором Тернопільська філія державного підприємства ,,Інформаційний центр” Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №35233067 від 19.11.2012, винесеної Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)) через державного виконавця Пихальську С.І. щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ ,,УкрСиббанк” заборгованості по кредитному договору в сумі 553507,38 грн.
          Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 відмовлено у відкриті провадження в даній справі в частині позовних вимог, викладених в пунктах ,,б” та ,,в” позовної заяви.   
Рішенням від 14 листопада 2022 року  Тернопільський окружний адміністративний суд решту позовних вимог задовольнив. 
          Визнав протиправною та скасував постанову головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конопади М.І. від 28.09.2022 винесену у ВП № 47605150 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 6022,85 швейцарських франків та 182 гривні 00 коп.
          Також суд стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань    Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)    судові витрати на суму сплаченого судового збору 2233 грн 06 копійок.
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
          В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач отримала копію постанови 29.09.2022, а з позовом до суду звернулась лише 11.10.2022, тобто з пропуском встановленого ст. 287 КАС України строку, що у відповідності до приписів ст. 123 КАС України є підставою для залишення позову  без розгляду. 
          Станом на вересень 2022 року діяла норма, згідно якої при відкритті кожного виконавчого провадження (незалежно від того, який раз повторно пред`являється виконавчий документ) стягується виконавчий збір.
За таких обставин, відповідач вважає, що постанова державного виконавця про  стягнення виконавчого збору є правомірною, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. 
Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому акцентує увагу на тому, що строки оскарження рішення та дій державного виконавця визначені п.5 ст. 74 Закону України ,,Про виконавче провадження” – протягом 10 робочих днів. 
Окрім того, при застосуванні законодавства відповідач мав би ,,відштовхуватись” від дати закінчення виконавчого провадження (постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.01.2017), а не від сплати коштів стягувачу.  Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.      
          У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.  
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.            
          Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 19.01.2012 Тернопільський міськрайонний суд видав виконавчий лист за №2-6435/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1  в користь ПАТ ,,УкрСиббанк” заборгованості по кредитному договору в сумі 553507, 38 грн.                    На підставі заяви стягувача    ПАТ ,,УкрСиббанк” про примусове виконання виконавчого листа №2-6435/11, державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції 19.11.2012 виніс: постанову про відкриття виконавчого провадження №35233067 (а. с. 25); постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику     ОСОБА_1 (а. с. 26).                     28.04.2015 в межах вказаного виконавчого провадження №35233067 старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції виніс дві постанови, а саме: про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України ,,Про виконавче провадження”,    у зв`язку із направленням виконавчого документа за місцем фактичного проживання боржника (а. с. 28); про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 46883,33 грн (а. с. 27).          
          Надалі, постановою державного виконавця Першого відділу органу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 22.05.2015 відкрито виконавче провадження №47605150 з примусового виконання виконавчого листа №2-6435/11, виданого 19.01.2012 Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з позивача на користь ПАТ ,,УкрСиббанк” заборгованості за кредитним договором (а. с 70).          
В матеріалах справи також міститься постанова від 10.09.2015 у ВП №47605150 про примусовий привід боржника (позивача ОСОБА_1 ) (а. с. 70 зворот).                              Надалі, державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області виніс постанову від 13.09.2016 у ВП №47605150 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а. с. 71).           
           14.06.2016 державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області виніс постанову від 14.09.2016 у ВП №47605150 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 70,00 грн (а. с. 71 зворот).           
14.06.2016 державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області виніс постанову від 14.09.2016 у ВП №47605150 про арешт коштів боржника (а. с. 72).                                19.01.2017, керуючись пунктом 2 частини першої    статті 37 Закону України ,,Про виконавче провадження”, головний державний виконавець виніс постанову у ВП №47605150 про повернення виконавчого документа стягувачу.          
Повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець вказав, що згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області за боржником с/г техніка не зареєстрована. Згідно відповіді Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки за боржником технологічні транспортні засоби не зареєстровані. Згідно баз МРЕВ та НАІСДДАІ за боржником транспортних засобів на праві власності не зареєстровано. Згідно відповіді ДПСУ у боржника відсутні відкриті у банках рахунки та відсутні джерела отримання доходів. Згідно відповіді УПФУ в місті Тернополі боржник на обліку не перебуває. Згідно акту держаного виконання встановлено, що виходом державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, належного боржнику майна, на яке можна звернути стягнення, не виявлено. Стягування не проводились (а. с. 72 зворот).          
Відповідно до Довідки АТ ,,УкрСиббанк” від 30.08.2022 №137-548/2419, виданої позивачу, у ОСОБА_1 немає станом на 30.08.2022 отриманих та непогашених кредитів в АТ ,,УкрСиббанк” (арк. справи 17).          
Позивач 13.09.2022 звернулась до відповідача із листом про вилучення із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про арешт майна №16359772 від 13.09.2016 та оголошення заборони на його відчуження №47605150. До зазначеної заяви позивачем додано довідку АТ ,,УкрСиббанк” № 137-548/2419 від 30.08.2022 (а. с. 14).           
28.09.2022 відповідач виніс у ВП № 47605150  оскаржену постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 6022,85 швейцарських франків та 182,00 грн.          
Отримавши постанову, ОСОБА_1 звернулась із листами від 03.10.2022 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з проханням надати належним чином засвідчені копії усіх документів виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа №2-6435/11 (а. с. 19, 20).          
Листом від 06.10.2022 №72066 Відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повідомив позивача про те, що перевіркою бази даних АСВП (спецрозділ) встановлено, що на виконанні в Другому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 35233067 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6435/11, виданого 19.01.2012 Тернопільським міськрайонним судом про стягнення солідарно з   ОСОБА_3 та ОСОБА_1  в користь ПАТ ,,УкрСиббанк” заборгованості по кредитному договору в сумі 553507, 38 грн.                    На підставі пункту 10 статті 49 Закону України ,,Про виконавче провадження” 28.04.2015 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із направленням виконавчого документа за місцем фактичного проживання боржника. (а. с. 21).          
Листом від 13.10.2022 за №232445 Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повідомив позивача про те, що згідно даних АСВП встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 47605150 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6435/11р, виданого 19.01.2012 Тернопільським міськрайонним судом про стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1  на користь ПАТ ,,УкрСиббанк” заборгованості по кредитному договору.  Згідно даних АСВП виконавче провадження 476205150 завершене відповідно до пункту 2 частини першої    статті 37 Закону України ,,Про виконавче провадження”    (а. с. 59-60).          
Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 28.09.2022 ВП №47605150 протиправною та безпідставною, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.
          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що внесені    Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII    зміни до    статті 27 Закону № 1404-VIII    погіршили становище боржника, а також те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, оскільки виконавчий лист було повернуто на підставі пункту 2 частини першої    статті 37 Закону № 1404-VIII    , а тому дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 6022,85 швейцарських франків та 182,00 грн і, відповідно, про протиправність постанови від 28.09.2022 ВП № 47605150.          
          Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та оскарженому рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
          Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.          
          Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1).          
          Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2).          
          Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3).
          Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.          
          Таким чином, для оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця нормами КАС України встановлений десятиденний строк для звернення до суду.                                         Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII     ,,Про виконавче провадження” (далі-Закон № 1404-VIII    ) рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.           
          Враховуючи, що у даних правовідносинах норми КАС України є загальними, а норми Закону № 1404-VIII    – спеціальними, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що саме протягом 10 робочих днів особа має право звернутись до суду з позовом про оскарження рішення державного виконавця.           
          Оскільки позивач отримала копію постанови 29.09.2022, а з позовом до суду звернулась 11.10.2022, тобто протягом 8 робочих днів, строк звернення до суду не пропущений. 
          Щодо протиправності оскарженої постанови державного виконавця колегія  суддів зазначає наступне.
          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
          Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.                                        Відповідно до частин першої та другої    статті 27     Закону № 1404-VIII,         у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (на час винесення постанови від 22.05.2015 про відкриття виконавчого провадження ВП №47605150), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.          
          Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.          
          Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої    статті 37 Закону №1404-VIII         виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.          
          За правилами частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.          
          Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
          Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. 
          Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.                              Проте, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.          
          З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.          
          З урахуванням редакцій        Закону № 1404-VІІІ, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018    року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.          
          З матеріалів справи колегія  суддів вбачає, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови від 28.09.2022 ВП № 47605150 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 6022,85 швейцарських франків та 182,00 грн, визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі №2-6435/11р. від 19 січня 2012 року.
          Тож державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VІІІ у редакції Закону № 2475-VIII.
          Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.          
          Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
          Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.          
          З урахуванням того, що внесені        Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII    зміни до        статті 27 Закону № 1404-VІІІ    погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам        статті 27 Закону № 1404-VІІІ та підлягає скасуванню.                                     Окрім того, такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду, зокрема,  від 20 травня 2020 року у справі №640/32814/20.           
          
          Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції        нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
          
          Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)        України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.        Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          
          Відповідно до ст. 316 КАС України        суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          
          Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.         

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі № 500/3601/22 - без змін. 
          Постанова набирає законної сили    з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 4    статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 27.01.2023.