ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року	Львів	Справа № 161/13879/22 пров. № А/857/18270/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Гінди О.М., Пліша М.А.,
за участі секретаря судового засідання –                              Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року (суддя – Пушкарчук В.П., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України,-

                                                    ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 16.09.2022 серії АА №00001063 (далі - Постанова). В обґрунтування позовних вимог зазначає. що згідно оскаржуваної постанови йому інкриміновано порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), а саме: перевищення нормативних параметрів, які стосуються навантаження транспортного засобу. Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки вантаж, який перевозився, був розміщеним без порушення нормативно-вагових параметрів. У свою чергу, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього було здійснено із грубим порушенням вимог чинного законодавства.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, суд не надав оцінку відсотку похибки приладу зважування, яка не встановлена жодним нормативно-правовим актом чи іншими документами на прилад зважування. Зазначає, що судом не досліджено питання наявності та відповідності свідоцтва про повірку приладу зважування. На думку позивача наявні матеріали справи не надають можливості з`ясувати на основі чого уповноважена особа прийшла до висновку про перевищення навантаження на осі транспортного засобу.
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 16.09.2022  ст. державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики по нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Соколюком Л.М. було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місці проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00001063, в якій зафіксовано, що 21.07.2022 року о 12 год. 34 хв. за автодорозі М-19, 127 км. + 793 м. у Волинській області, автомобіль DAF FA CF 65.220, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР, а саме: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 7.9 % (0,911 тон) при дозволеному навантаженню на вісь 11,5 тон. 
У зв`язку з чим, відповідальну особу власника транспортного засобу ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.
Не погодившись з вказаною Постановою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль позивача перевищив встановлені у пункті 22.5 ПДР нормативи навантаження на одинарну вісь, а саме при дозволеному навантаженні 11500 кг, рухався з навантаженням у 14775 кг.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормою частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до пункту 22.5 ПДР, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: 18 тон (для вантажного двовісного автомобіля для автомобільних доріг державного значення), максимальне навантаження на одинарну вісь для автомобільних доріг державного значення 11,5 тон (п. б, в п. 22.5 ПДР в редакції Постанови КМ № 105 від 09.02.2022 року).
Згідно з частиною другою статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, відповідач, підтверджуючи правомірність свого рішення про притягнення позивача до відповідальності, повинен був надати суду всі наявні у нього докази, що свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях позивача дійсно наявний склад правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП.
За правилами пункту 22.5 ПДР в розглядуваному випадку максимальне навантаження на одинарну вісь становить 11,5 тон для дороги державного значення.

Стосовно покликань апелянта на те, що відповідачем в підтвердження факту справності приладу не додано свідоцтво про повірку приладу зважування.
Апеляційний суд зазначає, що вимогами статті 283 КУпАП, яка встановлює необхідні реквізити для постанови по справі про адміністративне правопорушення, не передбачає вимогу про відправлення разом із постановою свідоцтва про повірку технічного засобу, яким здійснено зважування.
Разом з тим, відповідачем було надано в суд першої інстанції сертифікат перевірки типу (а.с. 66), експертний висновок (а.с. 67), та сертифікат відповідності (а.с. 69-70).
З вищевказаних документів вбачається, оскаржувана постанова містить посилання на технічний засіб, номер свідоцтва про його повірку та строк його дії, що призводить до можливості його точної ідентифікації, а також вимірювальна техніка за своїми характеристиками відповідає вимогам ДСТУ, враховує гранично допустимі похибки при зважуванні.

Щодо посилання апелянта на те, що відповідність маси транспортного засобу нормативним параметрам п. 22. 5 ПДР підтверджена товарно-транспортними накладними, то апеляційний суд зазначає, що сам факт наявності накладної не виключає перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на вагу транспортного засобу.
Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що товарно-транспортну накладну можливо скласти в односторонньому порядку, зазначивши довільні показники маси. Натомість сертифікований прилад відповідача вимірює об`єктивні дані і підстав сумніватися у них у суду не має.
Верховний Суд у своїй постанові від 31 липня 2019 року (справа № 802518/17-а) дійшов висновку, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Як вже зазначалось вище, за правилами п. 22.5 ПДР в розглядуваному випадку максимальне навантаження на одинарну вісь становить 11,5 тон для дороги державного значення.
З наданих відповідачем матеріалів слідує, що автомобіль DAF FA CF 65.220, НОМЕР_1 , рухався у двовісному режимі (графа axlecount). Навантаження на першу вісь становило 5503 кг, на другу 14775 кг (графи axleload-1, axleload-2).
Отже, автомобіль позивача перевищив встановлені у п.22.5 ПДР нормативи навантаження на одинарну вісь, а саме при дозволеному навантаженні 11500 кг, рухався з навантаженням у 14775 кг.
Стосовно покликань апелянта на те, що суд першої інстанції не надав оцінку відсотку похибки приладу зважування, яка не встановлена жодним нормативно-правовим актом чи іншими документами на прилад зважування, колегія суддів зазначає наступне.
Перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIMLR 134-1:2010 (OIMLR 134-1:2006, IDT). Таким чином. неодноразове посилання на необґрунтованість та невизначеність жодним нормативно-правовим актом відсотку похибки не відповідає дійсності.
Відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 10% щодо визначення загальної маси транспортного засобу та 16% щодо навантаження на осі.
Слід додати, що відсоток похибки залежить від класу точності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювань навантажень на вісь. В даному випадку клас точності зважувального обладнання під час визначення навантаження на одинарну вісь та групу осей - Е (згідно сертифікат відповідності), а отже допустима похибка щодо визначення маси транспортного становить 16% 
Щодо різних значень вказаних в постанові АА №00001063 від 16.09.2022 та в інформації за результатом доступу до Сервісу перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі варто зазначити, шо в постанові вказано перевищення з врахуванням похибки, а на Інтернет ресурсі вказано перевищення без врахування похибки.
Таким чином, колегія суддів погоджується, що в оскаржуваній постанові розмір перевищення в кілограмах та відсотках зазначений з врахування 16 % похибки приладу та розрахований за формулою ((14775 11500) 16% х 14775) / 11500) х 100 = 7.9 %.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року в справі №161/13879/22- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш