ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року 
м. Київ
справа № 380/9452/21
адміністративне провадження № К/990/13581/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Єзерова А.А., Шарапи В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Заступника керівника Львівської обласної прокуратури на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 (головуючий суддя: Ланкевич А.З.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2022 (головуючий суддя: Гудим Л.Я, судді: Довгополов О.М., Коваль Р.Й.) у справі №380/9452/21 за позовом Керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області до Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У червні 2021 року Керівник Самбірської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області звернувся з позовом до Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області (далі - відповідач), в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж пам`ятки садово-паркового мистецтва - парку XVIII ст., площею 4,6 га, та ботанічної пам`ятки природи - алеї вікових лип, площею 0,23 га, що розташовані в с. Муроване Самбірського району Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості); 
зобов`язати відповідача відповідно до вимог законодавства України забезпечити проведення робіт з винесення меж пам`ятки садово-паркового мистецтва - парку XVIII ст., площею 4,6 га, та ботанічної пам`ятки природи - алеї вікових лип, площею 0,23 га, що розташовані в с. Муроване Самбірського району Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості).
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2021, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2022, позовну заяву прокурора залишено без розгляду.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх, Заступник керівника Львівської обласної прокуратури подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на продовження розгляду до суду першої інстанції.
IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Верховного Суду від 15.06.2022 відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 24.01.2023 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що під час вивчення стану законності з питань дотримання законодавства України щодо стану додержання вимог чинного природоохоронного законодавства, у т.ч., щодо забезпечення охорони і збереження об`єктів природного заповідного фонду на території Самбірського району Львівської області встановлено, що відповідачем не забезпечено організацію проведення робіт із винесення меж об`єктів природно-заповідного фонду - пам`яток садово-паркового мистецтва, зокрема, парку XVIII ст., площею 4,6 га, та ботанічної пам`ятки природи - алеї вікових лип, площею 0,23 га, що розташовані в с. Муроване Самбірського району Львівської області. Так, з інформації, зазначеній у листі Хирівської міської ради №165 від 20.03.2021, вбачається, що землевпорядна документація на вказані об`єкти природно-заповідного фонду не виготовлялася і межі в натурі не встановлювалися. Зазначені обставини також підтверджуються інформацією ГУ Держгеокадастру в Старосамбірському районі. Відповідно до інформації, зазначеній у листі Департаменту екології та природних ресурсів Львівської ОДА від 15.04.2021 №14.56/05-22-399вих-21, вбачається що згідно із пунктом 3 рішення сесії Львівської обласної ради народних депутатів №495 від 09.10.1984, установи та організації у підпорядкуванні яких знаходяться території та об`єкти природно-заповідного фонду, зобов`язано винести в натуру межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду. 
Однак, на розгляд Департаменту екології та природних ресурсів землевпорядна документація щодо парку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк XVIII ст.» та ботанічної пам`ятки природи - «Алея вікових лип» не надходила. 
За твердженнями прокурора відсутність встановлених меж в натурі пам`ятки садово-паркового мистецтва - парку XVIII ст., площею 4,6 га, та ботанічної пам`ятки природи - алеї вікових лип площею 0,23 га , що розташовані в с. Муроване Самбірського району Львівської області фактично унеможливлює збереження їх природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу.
В обґрунтування підстав для здійснення представництва інтересів держави у цій справі, прокурор послався на те, що уповноважений орган Державна екологічна інспекція у Львівській області, з позовом до суду не зверталася та жодних дієвих заходів, спрямованих на забезпечення вирішення питання щодо винесення меж пам`ятки садово-паркового мистецтва - парку XVIII ст. та ботанічної пам`ятки природи - алеї вікових лип, що розташовані в с. Муроване Самбірського району Львівської області, та закріплення їх в натурі (на місцевості) не вживала, обмежившись направленням до органу місцевого самоврядування листа, що має виключно інформаційний характер та не може свідчити про активну поведінку уповноваженого органу, спрямовану на усунення порушення вимог законодавства у сфері охорони об`єктів природно-заповідного фонду.
Зазначене, на переконання прокурора, свідчить про неналежне здійснення органом контролю захисту інтересів держави, що є підставою для представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області.
Відповідач позов не визнав. Вважає, що у прокурора відсутні обумовлені статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для представництва інтересів держави в суді. Також відповідач зазначив про те, що вживає всіх необхідних заходів щодо дотримання природоохоронного законодавства та відповідно збереження пам`яток садово-паркового мистецтва на території, що знаходиться у його підпорядкуванні.
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. В підтвердження правильності такого висновку, суди послалися на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.03.2020 у справі №240/3384/19.
З посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18 та від 13.05.2021 у справі №620/2645/20, суди зазначили, що самих лише посилань в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо.  
Оцінивши наведені прокурором доводи щодо наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави у цій справі, суди обох інстанцій відхилили такі виходячи з того, що у матеріалах справи відсутні докази встановлення обставин тривалого незабезпечення відповідачем проведення робіт з винесення в натурі (на місцевості) меж пам`ятки садово-паркового мистецтва - парку XVIII ст. та ботанічної пам`ятки природи - алеї вікових лип, що розташовані в с. Муроване Самбірського району Львівської області, а також, що ці обставини було встановлено органом державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Долучені до позовної заяви копії листів в.о. начальника Відділу у Старосамбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 19.02.2021, директора Департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації від 22.04.2021, міського голови Виконавчого комітету Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області від 30.03.2021 та начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області №06-2070 від 20.04.2021, за висновками судів першої та апеляційної інстанцій, мають лише інформативний характер та не можуть вважатися належними та достатніми доказами у розумінні вимог КАС України.
Підсумовуючи наведене, суди обох інстанцій констатували, що у цій справі судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Державною екологічною інспекцією у Львівській області, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту інтересів держави. Сама по собі обставина незвернення Інспекції з позовом до суду, відсутність інформації про проведення планових та позапланових перевірок без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.
Водночас прокурором не надано доказів щодо проведення ним перевірки компетентного органу з питань дотримання законодавства, а також щодо встановлення фактів неналежного виконання таким компетентним органом своїх функцій, що є підставою для представництва інтересів держави прокурором або звернення прокурора до суду, як позивача у справі.
Таким чином, за висновками судів попередніх інстанцій, звертаючись із цим позовом до суду, прокурор фактично перебирає на себе компетенцію відповідного уповноваженого органу та намагається зобов`язати відповідача до вчинення певних дій у судовому порядку, оскільки уповноваженими на це органами цього здійснено протиправно (на думку позивача) не було.
Одночасно з наведеним суди відзначили, що в спірному випадку, органом, до компетенції якого віднесені спірні повноваження, є Львівська обласна державна адміністрація, а не Державна екологічна інспекція у Львівській області, як визначено прокурором.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
У касаційній скарзі прокурор зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру», внаслідок чого суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про відсутність підстав для здійснення представництва інтересів держави прокурором у цій справі.
Стверджує, що спірні об`єкти природно-заповідного фонду знаходяться на землях та під охороною Хирівської міської ради. Проте, відповідачем жодних дій щодо винесення меж таких об`єктів природно-заповідного фонду не проведено. Невинесення меж в натурі земельної ділянки унеможливлює збереження її природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу, а також створює загрозу надання земельних ділянок у приватну власність фізичним чи юридичним особам, оскільки відомості про цільове використання земель, а саме землі природно-заповідного фонду, не внесено у Державний земельний кадастр.
З метою з`ясування обставин, Самбірською окружною прокуратурою в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», 16.04.2021 на адресу Державної екологічної інспекції у Львівській області були скеровані запити, у яких повідомлено про порушення інтересів держави щодо невинесення органом місцевого самоврядування меж в натурі пам`ятки садово-паркового мистецтва - парку XVIII ст. та ботанічної пам`ятки природи - алеї вікових лип, що розташовані в с. Муроване Самбірського району Львівської області. Також у цих запитах прокуратурою запитано інформацію щодо вжитих контролюючим органом заходів, зокрема, щодо проведених перевірок чи пред`явлення позову. У відповідь на запити прокуратури, Державною екологічною інспекцією у Львівській області листом від 20.04.2021 №06-2070 було повідомлено, що заходи державного нагляду (контролю) у період 2020-2021 роки на території Хирівської міської ради щодо охорони і збереження зазначених об`єктів природно-заповідного фонду не проводилися і не плануються в майбутньому. Зазначене, на переконання прокурора, свідчить про неналежне виконання компетентним органом своїх повноважень.
З посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурор стверджує, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Відтак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор, скориставшись правом на реалізацію конституційної функції, обґрунтовано вжив заходи представницького характеру.
Інші учасники справи правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалися.
VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права та дійшов таких висновків.
Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Наведеним положенням кореспондує частина перша статті 5 КАС України, якою передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Завданням адміністративного судочинства, у розумінні частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням, наведеним у пункті 8 частини першої статті 4 КАС України, позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС України).
Зміст наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що завданням адміністративного судочинства є, насамперед, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб (кожної людини і громадянина), прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, тоді як самі суб`єкти владних повноважень наділені правом на звернення до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Ключовими правовими питаннями у справі є наявність підстав для представництва Керівником Самбірської окружної прокуратури Львівської області інтересів держави в суді, оскільки лише за наявності такого суд може вирішувати спір по суті.
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач  і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02,  пункт  35).
У Рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Відповідно до частини третьої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
У Законі України «Про прокуратуру» закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.11.2022 у справі №240/401/19 дійшов таких висновків:
« 69. Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.
70. Разом з тим, незгода суду з наведеним в адміністративному позові на виконання частини четвертої статті 53 КАС України обґрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва, як і неподання прокурором доказів відсутності органів влади, які мають повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, не є підставою для залишення позову без розгляду, як помилково вважали суди у цій справі.
71. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.»
Суди у цій справі дійшли висновку про відсутність у прокурора права на подання позову від імені Держекоінспекції. Суд не погоджується з такою позицією з огляду на таке.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» державний контроль за додержанням режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, його органами на місцях, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, посадовими особами служби державної охорони природно-заповідного фонду України та іншими спеціально уповноваженими державними органами. Порядок здійснення державного контролю за додержанням режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначається Кабінетом Міністрів України.
За змістом пункту 1 Положення про Міністерство екології та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №32, Центральним органом виконавчої влади і головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та екологічної безпеки, є Міністерство екології та природних ресурсів України (Мінприроди).
Пунктом 3 цього ж Положення, серед основних завдань Мінприроди, є забезпечення формування державної політики у сфері охорони та використання природно-заповідного фонду, відтворення і охорони природних ресурсів.
Колегія суддів також враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 за №275 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію України (далі - Положення №275), пунктом 1 якого передбачено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
При цьому, згідно із положеннями цього нормативного документу саме Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, в тому числі, про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема щодо додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Отже діяльність органу місцевого самоврядування щодо планування території природно - заповідного фонду є об`єктом контролю у сфері захисту довкілля та природних ресурсів і такий контроль уповноважені здійснювати органи Державної екологічної інспекції України.
Такий правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.12.2020 у справі № 809/807/17.
Згідно із пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію у Львівській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 02.02.2021 №51 (далі - Положення №51), Державна екологічна інспекція у Львівській області (далі - Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України (далі - Держекоінспекція) та їй підпорядковується.
Системний аналіз пунктів 6-10 Положення №51 дає підстави для висновку, що Інспекція наділена повноваженнями щодо:
-                    звернення до суду із позовом щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища;
-                    складення протоколів про адміністративні правопорушення та розглядає справи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом;
-                    пред`явлення претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.
-                    досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що Державна екологічна інспекція у Львівській області в цьому випадку не є органом, уповноваженим державою здійснювати функції державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про природно-заповідний фонд.
Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, зазначила:
«Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб».
Отже, ключовою підставою для визначення права прокурора на звернення до суду з цим позовом є встановлення факту невжиття Держекоінспекцією у Львівській області дій щодо захисту інтересів держави.
Прокурор зазначав, що у відповідь на його запити щодо здійснення державного нагляду (контролю) Державною екологічною інспекцією у Львівській області листом від 20.04.2021 №06-2070 було повідомлено, що заходи державного нагляду (контролю) у період 2020-2021 роки на території Хирівської міської ради щодо охорони і збереження спірних об`єктів природно-заповідного фонду не проводилися і не плануються в майбутньому. 
Зазначене свідчить про невжиття Держекоінспекцією у Львівській області дій щодо захисту інтересів держави.
Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №360/6282/21.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про відсутність підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави.
VІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Згідно із частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу Заступника керівника Львівської обласної прокуратури слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а праву направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Заступника керівника Львівської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2022 у справі №380/9452/21 скасувати.
Справу №380/9452/21 направити до Львівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                   С. М. Чиркін
                                                                                          А. А. Єзеров
                                                                                          В. М. Шарапа