КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
08 лютого 2023 року
 
справа № 357/9005/20
                             
провадження № 22-ц/824/3529/2023 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,
при секретарі: Осадченко І.В.
  
учасники справи:
позивач - Білоцерківська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради Київської області
відповідачі ОСОБА_1 
третя особа: Державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство»
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бондаренко О.В., у справі за позовом Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2020 Білоцерківська окружна прокуратура звернулася до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради Київської області, обґрунтовуючи тим, що 06.08.2019 близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_2 у кварталі 78 виділ 1 Томилівського лісництва ДП «Білоцерківське лісове господарство» здійснив незаконну порубку двох дерев породи дуб діаметром пня 45 см та 66 см, внаслідок чого заподіяв шкоду в сумі 31711,54 грн.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2021 року позовну заяву Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради Київської області  до ОСОБА_2 третя особа: Державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев, задоволено.
Вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь місцевого бюджету Білоцерківської міської ради Київської області шкоду, заподіяну внаслідок незаконної порубки дерев, у розмірі 31711,54 грн.  
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Білоцерківської окружної прокуратури судові витрати у розмірі 2102,00 грн. 
В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити. 
           В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурором не дотримано порядку, за яким він набуває право на представництво у суді законних інтересів держави.  Зазначає, що, прокурором завчасно подано позов у разі незнання Шкарівською сільською радою обставин щодо завданої шкоди. Вказує, що не відбувся перехід процесуальних прав та обов`язків від Шкарівської сільської ради до Білоцерківської міської ради, а тому остання не може бути позивачем в даній справі. Крім того, апелянт посилається на те, що не здійснював порубку дерев, оскільки в той період часу знаходився на роботі та виконував покрівельні роботи в гаражному кооперативі «Альянс», що підтверджується показами свідків, які були допитані в судовому засіданні. Апелянт стверджує, що в протоколі та постанові про адміністративне правопорушення міститься підпис іншої особи, а не відповідача. Вважає необгрунтованим встановлений розмір шкоди.  
           У відзиві на апеляційну скаргу представник Білоцерківської окружної прокуратури  просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що позов пред`явлено Білоцерківською окружною прокуратурою в інтересах держави в особі Білоцерківськї міської ради (правонаступника Шкарівської сільської ради, оскільки правопорушення вчинено не території Білоцерківської територіальної громади до складу якої входить Шкарівська територіальна громади, тому збитки завдані внаслідок незаконної вирубки дерев підлягають стягненню до місцевого бюджету Білоцерківської міської ради Київської області на розподільчий казначейський рахунок.
           В судовове засідання сторони не зявились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.  
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Білоцерківською окружною прокуратурою доведено наявність шкоди, у вигляді незаконної порубки дерев, доведено протиправність поведінки заподіювача, та причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, відповідно допротоколу про адміністративне правопорушення №000033 за ч. 1 ст.65 КУпАП, складеного інженером охорони та захисту лісу Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» ОСОБА_7 від 06.08.2019 (а.с. 20), вбачається, що ОСОБА_2 06.08.2019 року о 14 год. 00 хв. у кварталі 78 виділ 1 Томилівського лісництва ДП «Білоцерківське лісове господарство» здійснив незаконну порубку двох дерев породи дуб діаметром пня 45 см та 66 см. 
 06.08.2019 інженером охорони та захисту лісу Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» ОСОБА_7 за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення винесено постанову №№000033, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.65 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
           Постанову про накладення адміністративного стягнення №000033 від 06.08.2019 ОСОБА_2 в судовому порядку не оскаржував, постанова набрала законної сили 06.08.2019 та штраф в розмірі 510,00 грн. згідно вказаної постанови сплачено.
           Згідно наданого розрахунку суми шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев лісосмуги, складеного інженером охорони та захисту лісу Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» ОСОБА_7, відповідачем завдано шкоду у розмірі 31711,54 грн. (10633,98+18945,56, плюс таксова вартість 2132) .
           Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (ч. 3 ст. 1 ЛК України).
            Відповідно до ст. 65 Лісового Кодексу України використання лісових ресурсів може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання.
Згідно вимог статті 69 Лісового Кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.
            Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.
            Вирубка дерев без відповідних дозволів та контролю з боку органів державної влади та місцевого самоврядування, негативно впливає на збереження природної різноманітності об`єктів рослинного світу; збереження умов місцезростання дикорослих рослин і природних рослинних угруповань; науково обґрунтованого, невиснажливого використанню природних рослинних ресурсів; здійснення заходів щодо запобігання негативного впливу господарської діяльності на рослинний світ; охорони об`єктів рослинного світу від пожеж, захист від шкідників і хвороб; здійснення заходів щодо відтворення об`єктів рослинного світу, регулювання поширення та чисельності дикорослих рослин і використання їх запасів з врахуванням інтересів охорони здоров`я населення.
            У відповідності до ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ними збитки.
            Відповідно до частини четвертої статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
            Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
            Положеннями ч. 1, 2 ст.105 Лісового кодексу України встановлено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
            Порушення лісового законодавства відповідно до статті 105 ЛК України тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев та чагарників.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
            Статтею 107 ЛК України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
            Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Білоцерківською окружною прокуратурою доведено наявність шкоди, у вигляді незаконної порубки дерев, доведено протиправність поведінки заподіювача шкоди, та причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача.
            Необгрунтованими є доводи апелянта про те, що він не вчиняв вказаного правопорушення, а підпис проставлений у протоколі про адміністративне правопорушення йому не належить, з огляду на наступне.
             Як вірно встановлено судом, у постанові про накладення адміністративного стягнення від 06 серпня 2019 року №000033  відносно ОСОБА_2 вказано про вчинення адміністративного правопорушення, незаконної порубки двох дерев породи дуб. ОСОБА_2 поставив власний підпис і у протоколі про адміністративне правопорушення і у постанові про накладення адміністративного стягнення, в тексті яких вказано про вирубку саме двох дерев породи дуб, а також розмір майнової шкоди, завданої державі діями правопорушника. Вказана постанова про накладення адміністративного стягнення не була оскаржена. 
             Належних та допустимих доказів в підтвердження того, що він не підписував вказані документи до суду не надано та не було заявлено клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи.
             Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо критичної оцінки показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з огляду на сукупність наявних доказів щодо доведеності вини ОСОБА_2 . 
             Розрахунок суми спричиненої шкоди виконаний у відповідності до вимог Постанови КМУ №665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», з урахуванням Додатку 1 до Постанови КМУ «Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту» та затвердженого Постановою КМУ Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами. 
            Відповідно до змісту Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до припинення ступеня росту (додаток № 1 до постанови КМУ від 23.07.2008 за № 665) шкода завдана навколишньому природному середовищу визначається за кожне дерево, вирубане або пошкоджене до припинення росту, виходячи з діаметру дерева у корі біля шийки кореня як середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим замірами діаметра. При цьому, приміткою 4 вказаних Такс встановлено, що замір діаметра пня, який зрізаний нижче шийки кореня (урівень із землею або утоплений у землю), здійснюється за фактичним зрізом.
             При вирішенні спору, суд першої інстанції вірно взято до уваги  вимоги ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України, згідно з якими грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціальних фондів Державного, обласних та місцевих бюджетів в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно.
             Зазначена норма означає, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.
Главою IV Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 січня 2013 року № 43, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України є джерелами формування спеціального фонду державного бюджету в частині надходжень, крім власних надходжень, бюджетних установам зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в Казначействі України та Головних управліннях Казначейства відповідно до законодавства на ім`я органу Казначейства в розрізі територій та кодів бюджетної класифікації.
             Квартал 78 виділу 1 Томилівського лісництва ДП «Білоцерківське лісове господарство», який є місцем вирубки дерев відповідачем, на момент вчинення правопорушення, розташований в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району, що підтверджується копією листа ДП «Білоцерківське лісове господарство» №423 від 10.07.2020 (а.с. 12).
            Відповідно до п.п. 10 п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року № 807-IX у Київській області утворено Білоцерківський район (з адміністративним центром у місті Біла Церква) у складі територій Білоцерківської міської, Володарської селищної, Гребінківської селищної, Ковалівської сільської, Маловільшанської сільської, Медвинської сільської, Рокитнянської селищної, Сквирської міської, Ставищенської селищної, Таращанської міської, Тетіївської міської, Узинської міської, Фурсівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України (а.с. 68-69).
             Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» та додатку до нього, визначено, що до території Білоцерківської територіальної громади, серед інших, входить Шкарівська територіальна громада (а.с. 70-72).
             Відповідно до протоколу пленарного засідання першої сесії Білоцерківської міської ради VIII скликання від 24.11.2020 (а.с. 73-75), припинено повноваження сільських, селищних рад, сільських, селищних голів територіальних громад, територія яких включена до території новоствореної Білоцерківської об`єднаної територіальної громади. Новообрана Білоцерківська міська рада сформованої територіальної громади стає за законом правонаступником прав та обов`язків сільських, селищних рад територіальних громад, що розформовуються та включені до нової територіальної громади.
              Оскліьки позов заявлений Білоцерківською окружною прокуратурою в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради (правонаступника Шкарівської сільської ради),  порушення вчинено на території Білоцерківської територіальної громади, до складу якої входить Шкарівська територіальна громада, тому, збитки, завдані унаслідок незаконної порубки дерев, тому дійшов вірного висновку про стягнення та зарахування до місцевого бюджету Білоцерківської міської ради Київської області на розподільчий казначейський рахунок зазначеної міської ради за кодом класифікації доходів бюджету (кодом платежу) 21110000.
Необгрунтованими є дводи апелянта про те, що прокурором не було дотримано порядку, за яким він набуває право на представництво в суді законних інтересів держави.
Верховний суд України у своїй ухвалі від 19.07.2018 (справа №822/1169/17) визначив два виключних випадки, коли прокурор може представляти інтереси держави, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень - це усвідомлення порушення інтересів держави, орган державої влади має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Активна поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною вважається здійснення неналежного захисту інтересів держави. 
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.
          Щоб інтереси держави не залишилися незахшценими, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
           У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
          Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
         Відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено  правові висновки про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
         Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів щодо порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
            Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
            Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим.
            Вказаного правового висновку також притримується Верховний Суд у постанові від 16.08.2021 у справі № 910/21377/17.
           Місцевою прокуратурою до Шкарівської сільської ради направлено лист щодо встановленого прокуратурою факту порушення вимог лісового законодавства. Однак, сільською радою заходи щодо стягнення вищевказаної суми не вживались, відповідну позовну заяву до суду не подано.
Зважаючи на викладене, прокуратурою у повній мірі виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд 

               П О С Т А Н О В И В  :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

            Суддя-доповідач  

            Судді