Номер провадження: 22-ц/813/3147/23 
Справа № 522/23028/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді – Гірняк Л.А.,
Суддів – Сегеди С.М., Комлевої О.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 травня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі: АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, –
встановила:

ПРОЦЕДУРА:
Короткий зміст позовних вимог:
У грудні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» на звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами до ОСОБА_1 в котрих посилаючись на порушенням зобов`язань за картковим кредитним договором № б/н від 28 серпня 2014 року позичальник станом на 01 листопада 2021 року має заборгованість 28704,95 грн., з яких:
- 21271,95 грн. заборгованість за тілом кредиту;
- 7432,60 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. 
Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 28 серпня 2014 року. При підписанні анкети-заяви він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав - відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив умови кредитного договору.
При цьому АТ КБ «Приватбанк» звернув увагу на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому на підставі наведеного просив суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, яка становить 21 271,95 грн. (а.с.1-5). 

Короткий зміст рішення першої інстанції:
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16 травня 2022 року в позові відмовлено (а.с.117-127).
       Відмовляючи в заявлених вимогах районний суд виходив з того, що відповідачем сплачено 42 934,12 грн, а позивач безпідставно включив до суми заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту окрім сум витрачених ним коштів, що й відсотки за користування кредитом. Фактично отримані кошти відповідачем повернуті.
Короткий зміст апеляційної скарги:
Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подав до суду апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 травня 2022 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити повністю.
       Сторони своїм правом згідно ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
       Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:
Основними вимогами апелянта є повернення наданих кредитних коштів. Апелянт вказує, що відповідач неодноразово звертався до Банку з метою перевипуску карти, використовував кредитні кошти, погашав їх і знову ними користувався, однак використані кошти не повернув. АТ КБ «Приватбанк» вважає помилковим висновок суду про відсутність у відповідача заборгованості за кредитом.Також представник апелянта посилається на те, що районним судом не встановлено дійсний розмір заборгованості та безпідставно відмовлено у позовних вимогах.
Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду
Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 28 серпня 2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, позивач надав до суду розрахунок, згідно якого станом на 01 листопада 2021 року мається заборгованість у розмірі 28704,55 грн., з яких: 
- 21271,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 
- 21271,95 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
- 7432,60 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.
Проте АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості тільки за тілом кредиту у розмірі 21271,95 грн. 
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 було особисто підписано:
-         анкету-заяву від 28 серпня 2014 року (а.с.27);
Доказів на спростування існування заборгованості чи її наявності в іншому розмірі відповідач суду не надав.
Підставою звернення з позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» зазначено невиконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , що пов`язані із отриманням відповідачем кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та 
доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанову від 3 липня 2019 р. у цивільній справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www. privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений.
Тобто, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору.
Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, зв`язку з чим підписав заяву б/н від 28 серпня 2014 року та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач постійно користувався кредитними коштами.
Відмовляючи в стягненні заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21271,95 грн., районний суд виходив з того, що позивачем не доведено, що заявлені до стягнення суми є саме простроченою заборгованістю за тілом кредиту, оскільки самостійне списання нарахованих відсотків інших платежів здійснювалось автоматично кредитодавцем шляхом збільшення тіла кредиту на розсуд банку, хоча згідно анкети-заяви, відповідач такі умови договору не погоджував. При цьому зазначив, що Банком заборгованість в розмірі 21271,95 грн утворилась без врахування сплати відповідачем процентів за користування кредитом, щомісячної комісії за обслуговування картки з квітня 2017 року, пені та відповідного списання, у період з 28 серпня 2014 року збільшена заборгованість за кредитом на 42934,12 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що АТ КБ «Приватбанк» збільшив тіло кредиту на 42934,12 грн., а тому підстав для стягнення 21271,95 грн. немає.
Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.
Укладаючи кредитний договір, ідповідач власноручно його підписав, чим взяв на себе зобов`язання виконувати його належним чином.
Виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів Банку.
Така правова позиція викладені у постанові Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року в якій зазначено: доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Як вбачається з доданої АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви виписки по рахунку відповідача, ОСОБА_1 має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 21271,95 грн.
Однак, районний суд вірно констатував, що АТ КБ «Приватбанком» безпідставно проводилося списання відсотків за використання кредитного ліміту та комісії, пені за рахунок кредитних коштів, так як Умови та Правила надання банківських послуг не є складовими кредитного договору. Таким чином, з 28 серпня 2014 року позивачем було сплачено суму кредиту - 42934,12 грн, що підтверджено випискою за договором № б/н за період 31.08.2009 року по 03.11.2021 року.
Враховуючи вищенаведене, місцевий суд вірно зазначив, що підстав для стягнення 21271,95 грн. з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» не має, оскільки позивач безпідставно включив до суми заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту окрім сум витрачених ним коштів, й відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. Фактично отримані кошти відповідач добровільно вніс на картку у повному обсязі.
Отже, відповідач виконав обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів. За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача будь-яких сум фактично отриманих коштів.

Посиланням апелянта на те, що районним судом не встановлено дійсний розмір заборгованості та безпідставно відмовлено у позовних вимогах, судова колегія оцінює критично, оскільки розмір тіла кредиту - 21271,95 грн нарахований без врахування сплачених відповідачем 42934,12 грн. за відсотки та штрафні санкції, які нараховані відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, котрі не узгоджувались сторонами та не є складовою кредитного договору
Твердження апелянта про те, що відповідач користувався кредитними коштами, однак використані кошти не повернув, спростовується матеріалами справи, а саме випискою рахунку на ім`я ОСОБА_1 , наданої самим позивачем до позовної заяви (а.с. 16-24).
Доводи апелянта про те, що сума фактично використаних коштів перевищує суму коштів, внесених на погашення боргу, а тому висновок суду про відсутність заборгованості є помилковим, судова колегія вважає хибними, оскільки внесені відповідачем кошті безпідставно зараховувались не на погашення тіла кредиту. 
З огляду на вищенаведеного, колегія суддів приходить висновку про відсутність боргу ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк», оскільки фактично отримана сума відповідачем погашена в розмірі 42934,12 грн, а тому районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованость за кредитним договором №б/н від 28 серпня 2014 року в розмірі 21271,95 грн. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Судовий збір:
На підставі ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, судові витрати АТ КБ «Приватбанк» за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючисьст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія,-

постановила:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 травня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Судді Одеського апеляційного суду                              Л.А. Гірняк
                                                                                                            С.М. Сегеда
                                                                                                                          О.С. Комлева